справа № 405/2347/26>
провадження № 11-сс/4809/298/26> 

Окрема думка
судді Кропивницького апеляційного суду
ОСОБА_1 

26 травня 2026 року      м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_4 , який здійснює захист підозрюваного ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Кропивницького від 27.04.2026, якою стосовно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 ч. 1 ст. 258 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання строком на 58 днів в межах строку досудового розслідування, а саме з 17 год. 45 хв. 27.04.2026 хв. до 23.06.2026 включно, без визначення розміру застави. - Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 – адвоката ОСОБА_7 - залишила без задоволення, а ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Кропивницького від 27.04.2026 щодо ОСОБА_5 – без зміни.
Мотивами прийнятого рішення колегією суддів апеляційного суду, було встановлення наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які на даний час існують, а саме можливість ОСОБА_5 переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, знищення, приховування або спотворення речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Також врахованойого можливий вплив на свідків та можливість продовжити або вчинити нові кримінальні правопорушення. 
На підставі ч.3 ст.375 КПК України, вважаю за необхідне викласти окрему думку щодо ухваленого рішення, а саме стосовно мотивів прийнятого рішення.
Статтею 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням. 
Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються. Відповідно, і ст. 194 КПК України передбачає, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Обґрунтованість підозри містить у собі два аспекти. 
Перший стосується питання права: підозра має стосуватися правопорушення, передбаченого законом. 
Другий – питання факту: мають бути доведені обставини, які за розумного та неупередженого тлумачення викликають підозру щодо причетності певної особи до певного кримінального правопорушення. У Рішенні «Нечипорук і Йонкало проти України» (п. 175) ЄСПЛ вкотре повторив, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація,які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчините правопорушення. При цьому тлумачення поняття «обґрунтованості» буде залежати від усіх обставин справи (Fox, Campbelland Hartley v. the United Kingdom (Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства), § 32).
У наукових дослідженнях вказується, що стандарт доказування «обґрунтована підозра» вважається досягнутим, якщо фактів та інформації достатньо, аби переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення. Обґрунтованість підозри може встановлюватися тільки щодо діяння, яке підпадає під ознаки правопорушення за законом про кримінальну відповідальність. Обґрунтованість підозри не може встановлюватися inabstracto або ґрунтуватися на суб`єктивних припущеннях, а має підкріплюватися конкретними доказами в кримінальному провадженні. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» має динамічний характер, тобто з плином часу така підозра в учиненні кримінального правопорушення не може бути самостійною підставою для продовжування обмеження прав особи, мають бути наведені відповідні й достатні підстави (ризики), підкріплені доказами. Навіть при прийнятті першого рішення про застосування стосовно особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національні суди мають навести докази існування обґрунтованої підозри та відповідних ризиків кумулятивна.
Тобто, у випадку вирішення питання про застосування заходу забезпечення кримінального провадження причетність особи до вчинення кримінального правопорушення не повинна мати категоричного висновку, а свідчити лише про її можливість. Слідчий суддя в жодному випадку не повинен встановлювати причетність особи поза розумним сумнівом, втім, обґрунтована підозра має підтверджуватися конкретними фактами та обставинами, що можуть переконати об`єктивного спостерігача, тобто непрофесіонала у сфері права, в існуванні зв`язку між діями особи та подією. Такі фактичні обставини повинні бути чіткими та зрозумілими і знайти своє відображення у відповідному рішенні компетентного органу.
Як зазначають ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , «в розумінні ст. 177 КПК України факту вручення особі повідомлення про підозру недостатньо для того, щоб суд під час вирішення питання про обрання запобіжного заходу дійшов висновку про наявність «обґрунтованої підозри» про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення. … Тому «обґрунтованість» підозри не може слідчим суддею встановлюватися ні через наявність долученого до клопотання про обрання запобіжного заходу письмового повідомлення про підозру, складеного стороною обвинувачення, ні через оцінку обґрунтованості даного повідомлення про підозру, як це, на жаль, іноді трапляється на практиці… 
Тому слідчий суддя під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу повинен самостійно пересвідчитись в обґрунтованості підозри шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів вчинення особою кримінального правопорушення».
Таким чином,на рівні кримінально-процесуальної доктрини визнано необхідність оцінки саме обґрунтованості підозри у контексті вирішення питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження. 
Крім того, ЄСПЛ не випадково підкреслює відмінність між стандартом доказування «обґрунтованої підозри» та «поза розумним сумнівом» (ч. 2 ст. 17 КПК України), оскільки затримання особи чи тримання під вартою не вимагає і не може вимагати такого ж ступеня доведеності причетності особи, що й для визнання його винним у вчиненні злочину [6].
З огляду на викладене вважаю, що підозра пред`явлена неповнолітньому ОСОБА_5 є необґрунтованою, оскільки вона містить суперечності. 
Так в клопотанні про застосування запобіжного заходу зазначено, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 ч. 1 ст. 258 КК України, а саме у готуванні до вчинення терористичного акту, тобто у підшукування та пристосуванні засобів та знарядь для вчинення вибуху, який кримінального створював небезпеку для життя чи здоров`я людини або заподіяння значної майнової шкоди чи настання інших тяжких наслідків, вчинений з метою порушення громадської безпеки, залякування населення.
Разом з тим, як було встановлено в судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_5 захоплюється вибуховими речовинами та вибухотехнікою, що є його хобі. Також варто зазначити, що вилучений під час обшуку за місцем проживання неповнолітнього ОСОБА_5 саморобний вибуховий пристрій не містить у собі вражаючих елементів, які могли заподіяти тілесні ушкодження або смерть, навпаки вказують лише на створення шумового ефекту. 
Крім того за результатами НСРД, а саме прослуховування мобільного телефону ОСОБА_5 встановлено, що останній спілкуючись по телефону висловлював намір заподіяти шкоду своєму товаришу, або залишити вибухівку в їдальні школи, тобто незрозуміло в чому саме полягав терористичний акт. 
Вказані обставини вказують на відсутність умислу в діях ОСОБА_5 спрямованих саме на вчинення терористичного акту.
Слід зазначити що неповнолітній ОСОБА_5 , був затриманий ще на стадії готування до злочину, а вибуховий пристрій був в нього віднайдений за місцем проживання. Тобто, його наміри, які він висловлював про бажання застосувати його в школі, є лише бажанням або самоствердитися, створити уяву перед знайомим з яким він спілкувався по Інтернету через чат бот, який він «Крутий». Що не вказує, що він застосував би вказаний вибуховий пристрій в спосіб, вказаний в підозрі. 
Також на мою думку матеріали кримінального провадження були зібрані з порушенням норм Закону, оскільки неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_5 було затримано та доставлено в невідомому напрямку без участі законного представника, психолога чи викладача, де з останнім проводилися слідчі дії, із застосуванням психологічного тиску, які в подальшому стали підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Варто врахувати і те, що батька неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_5 мобілізовано до лав ЗСУ і він проходить службу.
Щодо твердження прокурора в судових дебатах з приводу того, що неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_5 необхідно утримувати в умовах СІЗО, оскільки йому там буде краще, тому що з ним працюють психологи, а умови його утримання є максимально комфортними, вважаю їх такими, що не несуть раціонального підґрунтя, оскільки застосування до неповнолітнього підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу не забезпечить виконання останнім процесуальних обов`язків, а лише нашкодить його моральному та психологічному стану.
Слід також враховувати, що ОСОБА_5 , є підлітком, у віці якого проходять складні психоемоційні події і утримання його в умовах ізоляції в СІЗО, безумовно завдасть йому непоправної психологічної травми на все життя. 
За даних обставин, вважаю, що застосування до неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_5 найсуворішого запобіжного заходу, у виді тримання під вартою прийнято передчасно.

Суддя Кропивницького
апеляційного суду    ОСОБА_1