ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 травня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 676/2040/26
Провадження № 22-ц/820/1346/26

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Костенка А.М., Ярмолюка О.І.,
 
секретар: Плінська І.П.,
 
за участю апелянта ОСОБА_1 , та його представника адвоката Заверюхи Т.С.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 березня 2026 року(суддя Гладій Л.М.) за поданням головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янці-Подільському Кам`янець-Подільського району Хмельницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника,
 
в с т а н о в и в:
 
У березні 2026 року головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янці-Подільському Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі- державний виконавець) звернувся в суд з поданням про тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 у зв`язку з його ухиленням від виконання рішень суду.
Подання обґрунтовано тим, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби у місті Кам`янці-Подільському знаходиться зведене виконавче провадження № 560/473/20, яке сформовано з АСВП № 64263410 з примусового виконання виконавчого листа № 560/473/20, виданого 23.12.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу в сумі 1 341 223,18 грн., та виконавче провадження АСВП № 79856293 з примусового виконання виконавчого листа № 560/14451/25 від 16.12.2025 року, виданого Хмельницьким окружним адміністративним судом про стягнення з ОСОБА_1 коштів до бюджету у рахунок погашення податкового боргу в сумі 32 844,76 грн.
Відповідно до вимог ст.ст.3, 4, 24, 25, 26 Закону України «Про виконавче провадження» держаним виконавцем 25.01.2021 року та 19.12.2025 року винесено постанови про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження, рекомендованим листом. Однак конверт повернувся з відміткою за закінченням встановленого терміну зберігання. 
Державним виконавцем було здійснено неодноразово вихід за адресою проживання боржника вказаною у виконавчих документах, за результатом було встановлено, що за вказаною адресою боржник не проживає, місце знаходження невідоме, про що складено акт.
До банківських установ направлено запити про надання інформацію стосовно наявності та/або стану рахунків/електронних гаманців, належних ОСОБА_1 . 
Державним виконавцем з метою списання коштів до AT КБ «ПриватБанк», AT «ПУМБ», AT «КБ «ГЛОБУС», AT «СЕНС БАНК» направлені платіжні інструкції. 
ОСОБА_1 одержував доходи в ТОВ «СК ШЛЯХ», однак кошти на виконання рішень судів не сплачує.
Рішення судів на час звернення з поданням до суду боржником не виконано, декларацію не надано, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснено.
Оскільки боржник обізнаний про наявність виконавчяих проваджень щодо стягнення з нього заборгованості, однак ухиляєься від їх виконань, державний виконавець вважав за необхідне обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.
Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 березня 2026 року подання задоволено. 
Встановлено боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , тимчасові обмеження у праві виїзду за межі України, шляхом заборони перетинати державний кордон України, без вилучення паспортного документа, до виконання зобов`язань зведеного виконавчого провадження № 79894584, до складу якого входять виконавчі провадження АСВП № 64263410 з примусового виконання виконавчого листа № 560/473/20, виданого 23.12.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу в сумі 1 341 223,18 грн., та виконавче провадження АСВП № 79856293 з примусового виконання виконавчого листа № 560/14451/25 від 16.12.2025 року, виданого Хмельницьким окружним адміністративним судом про стягнення з ОСОБА_1 коштів до бюджету у рахунок погашення податкового боргу в сумі 32 844,76 грн. 
Виконання тимчасового обмеження доручено Державній прикордонній службі України.
Задовольняючи подання суд першої інстанції виходив з того, що боржник ухиляється від виконання рішень суду, тому подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм процесуально та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції дійшов передчасного та необґрунтованого висновку про наявність підстав для тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, оскільки матеріали справи не містять та додатково суду не надано жодних належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 вчиняв дії, спрямовані на ухилення від виконання судових рішень або перешкоджав здійсненню виконавчого провадження.
Крім того, суд не врахував особу боржника, його сімейний стан, наявність трьох малолітніх дітей та відсутність будь-яких доказів ризику виїзду за кордон з метою уникнення виконання зобов`язань.
Суд першої інстанції безпідставно залишив поза увагою належну та добросовісну поведінку боржника щодо виконання судових рішень, зокрема факт погашення ним заборгованості за значною кількістю інших виконавчих проваджень на суму, що істотно перевищує його офіційний дохід, що об`єктивно свідчить про відсутність умисного ухилення від виконання зобов`язань та підтверджує реальні дії заявника, спрямовані на виконання судових рішень.
Судом залишено поза увагою, що ОСОБА_1 вже вжив реальних заходів для врегулювання заборгованості, звернувся до суду із заявою про розстрочення виконання рішення, продовжує здійснювати платежі та має намір погасити частину боргу до розгляду апеляційної скарги. 
Таким чином, фактична поведінка ОСОБА_1 свідчить не про ухилення від виконання судових рішень, а навпаки про активні та системні дії, спрямовані на погашення заборгованості, що повністю спростовує наявність підстав для застосування до нього обмеження у вигляді тимчасової заборони виїзду за межі України.
Відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходило.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Заверюха Т.С. підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.
Представник відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янці-Подільському Кам`янець-Подільського району Хмельницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку судової повістки до електронного кабінету.
Заслухавши доповідь судді, пояснення апелянта та його представника перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно вимог п.3, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що на виконанні у Відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янці-Подільському Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України знаходиться зведене виконавче провадження АСВП № 79894584 з виконання: виконавчого листа № 560/473/20, виданого 23.12.2020 року про стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу в сумі 1 341 223,18 грн., та виконавчого листа № 560/14451/25 від 16.12.2025 року, виданого Хмельницьким окружним адміністративним судом про стягнення з ОСОБА_1 коштів до бюджету у рахунок погашення податкового боргу в сумі 32 844,76 грн.
За вказаними виконавчими документами боржником є - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
25 січня 2021 року та 19 грудня 2025 року виконавцем винесено Постанови про відкриття виконавчого провадження, якими боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. 
ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Копії постанови направлено ОСОБА_1 за зареєстрованим місцем проживання рекомендованим листом, однак конверт повернувся з відміткою за закінченням встановленого терміну зберігання, що підтверджується матеріалами справи.
17 вересня 2025 року державним виконавцем за мобільним номером 0980467777 на онлайн-месенджер Viber ОСОБА_1 направлено повторно копію постанови про відкриття виконавчого провадження.
19 травня 2025 року постановою державного виконавця звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 .
Постановою державного виконавця про арешт коштів боржника від 26 серпня 2025 року, накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_2 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 1475302,06 грн.
30 грудня 2025 року державним виконавцем здійснювався виклик боржника ОСОБА_1 для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, а також повідомлення про заходи, що вживаються з метою його виконання. 
Крім цього, виконавцем неодноразово до банківських установ направлено запити про надання інформацію стосовно наявності та/або стану рахунків/електронних гаманців, належних ОСОБА_1 , а також з метою списання коштів до AT КБ «ПриватБанк», AT «ПУМБ», AT «КБ «ГЛОБУС», AT «СЕНС БАНК» направлені платіжні інструкції.
Відповідно до акту від 19 травня 2026 року державним виконавцем було здійснено вихід за адресою проживання боржника вказаною у виконавчих документах, за результатом було встановлено, що за вказаною адресою боржник не проживає, місце знаходження невідоме. 
Також під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно інформації наданої на запити, майно належне боржнику на праві власності відсутнє.
Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Статтею 313 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.
Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюються Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.
Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.
Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.
На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Права, викладені у пункті 1 Протоколу Конвенції, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.
Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.
Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.
Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:
У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише тоді, коли сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга № 66485/01, §§ 78-82).
Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга № 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга № 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).
У пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.
Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. вказане вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 124 і вказане вище рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии», § 35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007року за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).
Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981року за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, № 43, § 60)...».
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.
Такий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 331/8536/17-ц.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів /пункт 19 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»/.
Відповідно до частин першої, третьої статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.
Обґрунтовуючи подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, державний виконавець посилався на ухилення ним від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням.
Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України щодо судової практики вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01 лютого 2013року, поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим, з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.
Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак, воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання, має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.
У справі що переглядається, навпаки, державний виконавець вказував, що кошти на рахунках боржника відсутні, боржник не стоїть на обліку у ПФУ та не отримує ніякого доходу та відповідно. Згідно відповіді з ДРРП за боржником відсутнє зареєстроване нерухоме майно.
На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.
Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України це певного виду санкція, яка може застосовуватися саме у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.
Саме державний (приватний)виконавець зобов`язаний довести суду, з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження, необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.
Як вбачається із матеріалів справи, державним виконавцем не було надано достатніх доказів на підтвердження навмисного чи іншого свідомого невиконання боржником своїх обов`язків по сплаті боргу та його наміру ухилятися від виконання покладених на нього зобов`язань, а сама по собі наявність невиконаного судового рішення не може бути підставою для обмеження свободи пересування боржника.
Заявником не надано доказів на підтвердження того, що боржник вчиняв дії, які унеможливлювали чи ускладнювали виконання рішення суду, та наявності у нього можливості виконати це рішення.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.
Натомість державний виконавець не довів та в наданих до подання матеріалах відсутні будь-які докази того, що державним виконавцем були здійснені всі можливі заходи забезпечення виконавчого провадження, а боржник свідомо ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, з урахуванням того, що тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього відповідним судовим рішенням, та боржник дійсно має намір вибути за межі України саме з метою невиконання цього рішення
Саме державний виконавець зобов`язаний довести суду, з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження, необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.
Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні докази умисного ухилення боржника від виконання судового рішення.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.
Тож доводи апеляційної скарги про те, що боржник не ухиляється від виконання судових рішень, а навпаки ним здійснюються всі можливі заходи щодо їх виконання, а саме відповідно до квитанції від 13.05.2026 року ОСОБА_1 сплачено борг в розмірі 36469,24 грн. по виконавчому проваджені №79856293, квитанція від 22.05.2026 року сплачено борг за виконавчим провадженням №79894584 в розмірі 20000 грн., знайшли своє підтвердження.
З огляду на викладене, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає, що у зв`язку з не доведенням ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання рішення суду, обмеження його у праві виїзду за межі України не можна вважати виправданим і пропорційним.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для обмеження боржника у праві виїзду за межі України.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункти 3 та 4 частини першої статті 376 ЦПК України).
Висновки суду апеляційної інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги за результатами апеляційного перегляду рішення, свідчать про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвалу суду слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд –
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 березня 2026 року скасувати, та ухвалити нове рішення.
В задоволенні подання головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янці-Подільському Кам`янець-Подільського району Хмельницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 01 червня 2026 року.

Судді: Т.О. Янчук

А.М. Костенко

О.І. Ярмолюк