П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/12079/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Попова Оксана Гнатівна 
Суддя-доповідач - Ватаманюк Р.В. 
03 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Ватаманюка Р.В. 
суддів: Курка О. П.  Боровицького О. А. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Житомирської митниці на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2025 року у справі за адміністративним позовом Іноземного підприємства "Євроголд Індестріз ТОВ" до Житомирської митниці Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся із позовом до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Житомирської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів №UA101000/2025/000053/1 від 29.01.2025.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2025 року позов задоволено повністю. 
Визнано протиправними та скасовано рішення Житомирської митниці про коригування митної вартості товарів від 29.01.2025 року №UA101000/2025/000053/1.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права та висловив низку доводів, які, на його думку, мають спростувати висновки суду першої інстанції.
07 листопада 2025 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач вказує на обґрунтованість рішення суду першої інстанції та просить залишити його без змін.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом першої інстанції встановлено, що 15 листопада 2022 року між Іноземним підприємством «Євроголд Індестріз ЛТД» та Union Source Co., LTD (Китай) укладено зовнішньоекономічний контракт №UN22US11106, максимальна загальна сума якого склала 300 000 доларів США. Додатковою угодою №1 від 20 грудня 2023 року до контракту максимальна загальна сума була збільшена до 600 000 доларів США. 27 жовтня 2024 року між сторонами укладено специфікацію №12 до контракту на суму 42 700,94 доларів США. У січні 2025 року до покупця надійшов замовлений товар — посуд та кухонне приладдя дерев`яні, виготовлені з бамбуку, з акації, набір ножів для сиру, вироби зі скла, вироби з вулканізованої гуми тощо.
З метою митного оформлення власного товару позивач подав до Житомирської митниці митну декларацію №25UA101020002731U1 від 28.01.2025 року в пакеті з необхідними документами, що включають: зовнішньоекономічний договір та додатковий договір до нього, специфікацію, комерційний інвойс, коносамент, CMR, довідку про вартість перевезення, рахунок на оплату транспортних засобів. витрати, заявку на перевезення та інші документи.
Вартість товару була визначена позивачем за основним методом — за ціною договору (контракту) на суму 42 700,94 доларів США та додатково скоригована з урахуванням транспортних витрат відповідно до положень статті 58 Митного кодексу України.
Проте 29 січня 2025 року Житомирською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA101000/2025/000053/1 та картку відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Не погоджуючись із коригуванням митної вартості товару вище вказаними рішенням та карткою відмовою, Іноземне підприємство «Євроголд Індестріз ЛТД» звернулося з цим позовом до суду.
Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Розділом III Митного кодексу України (далі — МК України) визначено засади визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України.
Відповідно до частини 1 статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Положеннями частини 1 статті 257 МК України встановлено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.
У частині 6 цієї правової норми зазначено, що умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом, Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Відповідно до пункту 341 частини 1 статті 4 МК України митні органи центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, митниці та митні пости.
Згідно статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що Фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частин 1, 2 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 52 МК України встановлено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Згідно частини 4 статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини 10 цієї статті.
У частині 5 цієї правової норми надається визначення терміну ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Відповідно до частини 2 статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Стаття 53 МК України визначає перелік документів, що подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості.
Згідно частини 2 названої правової норми документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах 5 і 6 статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок фактура (інвойс), або рахунок проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Згідно частини 5 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Відповідно до частини 3 цієї правової норми у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
У пункті 1 частини 4 статті 54 МК України встановлено обов`язок митного органу здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Разом з тим, згідно частини 3 статті 53 МК України, якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.
Отже митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено тощо.
Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 13 липня 2021 року у справі № 200/6521/20-а наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
З системного аналізу наведених правових норм випливає, що основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод (за ціною договору), обов`язково довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларантах. Декларант зобов`язаний надати документи за переліком статті 53 МК України. Контролюючий орган вправі вимагати додаткові документи у разі наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, які підтверджують числове значення складових митної вартості товару, відомостей щодо ціни.
При наявності обґрунтованих сумнівів у правильності оформлення декларантом митної вартості товарів є імперативна умова, завдяки якій закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Такі сумніви є обґрунтованими, якщо подані декларантом документи про відповідність розбіжності, наявні ознаки підробки або не відповідають всім відомостям, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи інформацію щодо цін, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Верховний Суд у низці постанов (від 07.05.2020 у справі № 826/10527/17, від 09.06.2020 у справі № 1.380.2019.002044, від 21.04.2021 у справі № 809/1838/15, від 02.07.2020 у справі № 826/23118/15) наголошував, що митний орган зобов`язаний повідомити обґрунтування, чому той чи інший документ необхідний для підтвердження складової митної вартості товару, та конкретизувати, які саме складові митної вартості залишаються непідтвердженими та чому з поданих документів неможливо встановити дані складові.
Верховний Суд також встановив, що встановивши повідомлення достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які самі складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи підтвердження того чи іншого показника.
Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у вашій сукупності не вимагають сумнівів у достовірності наданої інформації.
З оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів вбачається, що при перевірці заявленої позивачем митної вартості товарів відповідач дійшов висновку про те, що подані документи містять розбіжності та не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.
Разом із тим, позивач для спростування посилань на перевищення суми контракту на 469 000 доларів США над первинною сумою контракту на 300 000 доларів США, 28 січня 2025 року, надав додатковий договір №1 від 20 грудня 2023 року до договору, якою була максимальна сума контракту збільшена до 600 000 доларів США. Зазначена Додаткова угода повністю відповідає вимогам частини 2 статті 53 МК України, що повністю спростовує посилання апелянта у цій частині. 
Щодо твердження про відсутність документів, що забезпечують юридичний зв`язок між експедитором ТОВ «ДСВ Логістика» та перевізником ФОП ОСОБА_1 , суд зазначає, що вимога подачі документів про взаємовідносини між експедитором та перевізником не передбачена жодним нормативним актом та Митним кодексом України. Договір транспортного експедирування передбачає право експедитора залучати будь-яких перевізників без погодження із замовником. Наявність у справі транспортних документів — коносамента, CMR, заявки на перевезення, рахунку експедитора та довідки про транспортні витрати — у повному обсязі підтверджує факт перевезення. Ці документи вимогам статті 53 МК України є достатніми для підтвердження витрат на транспортування. Посилання апелянта на неподання документів щодо взаємовідносини експедитора і перевізника є формальним та безпідставним.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції нібито проігнорував аргументи відповідача щодо про те, що довідка про транспортні витрати та рахунок не відповідає інформації про товар, що транспортувався, суд наголошує, що відповідність витрат конкретної партії товару підтверджується не кожним документом окремо, а їх сукупністю. Позивачем були подані інвойс, коносамент, міжнародна товарно-транспортна накладна, заявка на перевезення та інші документи. Усі ці документи узгоджуються між собою за реквізитами та датами, що дозволяє однозначно ідентифікувати поставку. Митний кодекс України не вимагає, щоб кожен із документів містив повний опис усіх характеристик товару. Достатньо, щоб у сукупності документів підтверджувалася реальність витрат і їх зв`язок з конкретним вантажем. Таким чином, документи, подані позивачем, є належними і допустимими доказами.
Відповідно до положень Митного кодексу України, зокрема статей 53-58, декларант зобов`язаний подати документи, які підтверджують заявлену митну вартість, однак митний орган має право вимагати додаткові документи лише у разі наявності обґрунтованих сумнівів щодо достовірності заявлених відомостей, при цьому такі сумніви повинні бути належним чином мотивовані. Сам по собі факт відсутності у поданих документах окремого виокремлення витрат на навантаження не може свідчити про недостовірність митної вартості, особливо у випадку, коли умовами поставки (зокрема за правилами Incoterms) передбачено включення відповідних витрат до ціни товару або до вартості перевезення, що підтверджується поданими інвойсами, транспортними та іншими комерційними документами. Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, який зазначав, що відсутність у документах деталізації окремих складових транспортних витрат не є самостійною та достатньою підставою для невизнання заявленої митної вартості або застосування другорядних методів її визначення, якщо подані документи у своїй сукупності дають змогу ідентифікувати товар, умови поставки та фактично сплачену або таку, що підлягає сплаті, ціну.
Отже, твердження апелянта про ігнорування судом відповідних доводів не відповідає матеріалам справи та фактично спрямоване лише на переоцінку доказів без наведення нових обставин, які б спростовували законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
Щодо послань скаржника на те, що рахунок-фактура не містить посилання на контракт, суд зазначає, що вимоги обов`язкового зазначення в рахунку номера зовнішньоекономічного контракту не є його обов`язковим реквізитом. Рахунок надавався разом з іншими належними документами, які у взаємозв`язку підтверджують належність витрат до конкретної партії товару. Доводи апелянта щодо цього є необґрунтованими та не ґрунтуються на законі.
Спростовуючи посилання скаржника про неналежність прибуткової накладної та китайської митної декларації, суд зазначає, що вказані документи були подані не як обов`язкові, а як додаткові докази. Формальні зауваження про відсутність перекладу чи неповного переліку реквізитів не свідчать про їх неналежність чи недійсність. 
Відповідно до статті 254 МК України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.
Зі змісту зазначеної правової норми вбачається, що для митного оформлення можуть подаватися документи українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування та не передбачено обов`язку подання документів саме українською мовою.
Верховний Суд у постанові від 06 лютого 2020 року у справі № 520/10709/18 зазначив, що митний орган відповідно до статті 254 МК України вимагає переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації.
Відтак, вимога органу доходів і зборів про надання перекладу документів українською мовою є правомірною лише у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей.
Вказані висновки відповідають правовій позиції, викладеній в постановах Верховного Суду від 06 лютого 2020 року у справі № 520/10709/18, від 31 березня 2020 року у справі № 160/7049/19 та від 25 листопада 2020 року у справі № 640/4941/19.
При цьому 51 Правилом Процедури Генеральної асамблеї ООН, до якої входить Україна, передбачено, що арабська, китайська, англійська, французька, російська та іспанська мови є офіційними та робочими мовами Генеральної Асамблеї, її комітетів та підкомітетів.
Офіційними мовами Світової організації торгівлі, до якої приєдналася Україна 16 травня 2008 року, є англійська, французька та іспанська.
Судом встановлено, що митна декларації 28.01.2025 року №25UA101020002731U1 складена англійською мовою, а тому суд приходить до висновку, що імпортер не зобов`язаний був надавати її переклад митному органу.
З огляду на викладене, твердження відповідача про те, що така не може бути використана для перевірки правильності визначення митної вартості не ґрунтується на нормах чинного законодавства.
Таким чином позивач надав митному органу пакет документів, що підтверджує договірну вартість імпортованого товару і такі документи містять всі обов`язкові документи, передбачені статтею 53 МК України та підтверджують складові визначення вартості товару, що підлягав розмитненню.
Стосовно порівняння заявленої митної вартості товарів зі значенням з бази даних ЄАІС ДМСУ про раніше розмитнені подібні товари, суд зазначає, що такі дані не можуть служити достатньою та належною підставою для коригування митної вартості. 
Митна декларація країни відправлення в розумінні частини другої статті 53 МК України не є документом, який підтверджує митну вартість товарів, натомість відповідно до частини шостої статті 53 МК України її декларант може подати за власним бажанням. Також копію митної декларації країни відправлення декларант або уповноважена ним особа подає на письмову вимогу митного органу за наявності умов, визначених частиною третьою статті 53 МК України. Однак у цій справі відповідач не довів наявність умов, які зумовлюють необхідність подання декларантом додаткових документів. Митна декларація країни відправлення може лише підтверджувати проходження товару (вантажем) митного оформлення в країні відправлення, однак ніяк не може підтверджувати чи спростовувати числове значення заявленої митної вартості товару.
Митна декларація країни відправлення може лише підтверджувати проходження товару (вантажем) митного оформлення в країні відправлення, однак ніяк не може підтверджувати чи спростовувати числове значення заявленої митної вартості товару. А тому відповідно доводи Житомирської митниці в цій частині є безпідставними.
Водночас, посилання відповідача на неподання позивачем додатково витребуваних від нього документів суд не приймає, оскільки ненадання декларантом запитуваних митним органом документів (платіжних або інших бухгалтерських), за відсутності належного (об`єктивного) обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим (основним) методом за відсутності цих документів, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування відповідачем іншого методу визначення митної вартості товарів.
Така сама правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 17.07.2019 у справі № 809/872/17.
Судом встановлено, що за основу для коригування митної вартості придбаного позивачем товару за резервним методом митним органом взято інформацію щодо вартості товару: №2 за МД №23UA110050000917U0 від 14.03.2023, 1. Посуд і кухонне приладдя, дерев`яні: дошка обробна із бамбука, виробник - WANG MIN, CN. і становить 2,65 доларів США за кілограм. №3 за МД №24UA500080002719U0 від 29.02.2024 - Посуд і кухонне приладдя, дерев`яні: Дошка кухонна арт., YBEW-2 -150 шт., Дошка кухонна арт., YBEW-3 -200 шт., Дошка кухонна арт., У ВЕ-4 -200 шт. Торговельна марка - Kitchen board - немає даних Країна виробництва - CN.Bara нетто - 285 кг. і становить - 5,01 доларів США за кілограм з дотриманням принципів і критеріїв, визначених Угодою про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року. Джерело інформації: Митний кодекс України від 13.03.2012 №4495-VI, інформація щодо товарів, митне оформлення яких вже здійснено, які містяться в ціновій базі ЄАС ДМСУ.
Суд зауважує, що вказані декларації не можуть вважатися об`єктивним джерелом інформації в цілях коригування митної вартості товару, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку. До того ж, вищезазначені декларації не розкривають умов поставки товару, що безпосередньо впливає на його митну вартість під час митного оформлення.
Вказана митна декларація не містять жодних параметрів, об`єктивно необхідних для судження про схожість, подібність, аналогічність чи ідентичність з товари, що ввозились позивачем. Потрібні для такого судження характеристики товару можуть бути з`ясовані лише у спосіб порівняння змісту поданих до митного оформлення документів з документами про властивості раніше імпортованого товару. Проте, у спірних правовідносинах, як з`ясовано судом, митним органом такого порівняння зроблено не було. До суду документів, котрі б висвітлювали характеристики імпортованого позивачем товару та товару, митна вартість якого була взята митницею за зразок для обчислення, подано не було.
Наявність в базі даних ЄАІС ДФС інформації про те, що товар, який задекларовано та ввезено в Україну за іншою вартістю, ніж задекларовано позивачем, за відсутністю інших, визначених законом підстав, не може бути підставою для коригування митної вартості товару, ввезеного позивачем, оскільки з бази даних не вбачається умови договору, між ким він укладався, при цьому безліч обставин можуть впливати на ціну товару (його характеристика, виробник, умови і обсяги поставки, наявність знижок), адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономної волі і свободи договору.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04.09.2018 по справі № 814/2659/16, від 21.08.2018 по справі № 804/7845/17, від 07.12.2018 по справі №809/4367/15.
Окрім цього, відповідно до п.2.1. Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598, в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Однак, в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару відповідачем не наведено порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що є порушенням ч.2 ст.55 МК України.
Зазначена позиція відповідає висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 21.01.2020 у справі №813/5405/15, від 31.01.2020 у справі №804/7761/16.
Отже, висновок митниці про можливість визначення митної вартості оцінюваних товарів на рівні митної вартості раніше імпортованого товару є недоведеним за правилами ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України через відсутність доказів відповідності оцінюваних товарів раніше імпортованим.
Суд зауважує, що у спірних правовідносинах матеріалами справи підтверджено надання позивачем під час митного оформлення товару документів, що містять у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.
Відповідачем не доведені неповнота, неточність чи недостатність наданих позивачем з митною декларацією документів та наведених в них відомостей для визначення митної вартості товарів за основним методом, наявність установлених частинами першою та другою статті 58 Митного кодексу України обмежень для застосування першого методу та обставин, зазначених в частині шостій статті 54 Митного кодексу України, для відмови у митному оформленні товару за першим методом, а, отже, і підстав для застосування положень частини третьої статті 57 та частини третьої статті 58 Митного кодексу України, тобто використання другорядного методу визначення митної вартості товарів при недоведеності неможливості її визначення за основним.
Правова позиція щодо необхідності доведення відповідачем обставин неповноти, неточності чи недостатності наданих позивачем з митною декларацією документів та наведених в них відомостей для визначення митної вартості товарів за основним методом викладена у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 826/23118/15.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач не довів, що вартість ввезеного товару, яку взято за основу для коригування вартості згідно зі спірним рішенням, визначено з урахуванням індивідуальних ознак товарів, що можуть свідчити про схожість, подібність, аналогічність чи ідентичність з товаром, ввезеним позивачем та не надано доказів, що ввезення вказаних товарів відбувалось на тих же умовах доставки та з тією ж самою відстанню.
Отже, враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що відповідачем не надано до суду належних та достатніх доказів правомірності винесеного рішення про коригування митної вартості та картки відмови в прийнятті митної декларації.
Зокрема, такі сумніви мають бути конкретними, обґрунтованими та пов`язаними з тими розбіжностями або недоліками поданих документів, які об`єктивно впливають на можливість перевірки числових значень складових митної вартості. Митний орган повинен не лише зазначити про наявність розбіжностей, а й пояснити, які саме складові митної вартості залишилися непідтвердженими, чому подані декларантом документи не дають можливості їх перевірити та які саме додаткові документи здатні усунути відповідні сумніви.
Колегія суддів зазначає, що цій справі позивач подав до митного оформлення зовнішньоекономічний контракт, додаткову угоду до нього, специфікацію, інвойс, коносамент, CMR, заявку на перевезення, рахунок експедитора, довідку про транспортні витрати та інші документи, які у своїй сукупності дозволяли ідентифікувати товар, умови поставки, ціну товару та витрати, що включаються до митної вартості.
Посилання митного органу на перевищення первісної максимальної суми контракту є безпідставним, оскільки позивачем було подано додаткову угоду №1 від 20.12.2023, якою максимальну загальну суму контракту збільшено до 600 000 доларів США. Отже, відповідний довід митниці спростовується документом, який прямо належить до переліку документів, передбачених статтею 53 МК України.
Так само безпідставним є посилання відповідача на відсутність документів, які підтверджують правовідносини між експедитором та безпосереднім перевізником. 
При цьому, стаття 53 МК України не покладає на декларанта обов`язку подавати документи, що підтверджують внутрішні господарські відносини між експедитором і залученим ним перевізником, якщо декларантом подано документи, які підтверджують факт перевезення, його вартість та зв`язок таких витрат із конкретною поставкою.
Доводи апелянта щодо недоліків довідки про транспортні витрати та рахунку експедитора також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки відповідність транспортних витрат конкретній партії товару встановлюється не ізольовано за одним документом, а за сукупністю поданих документів. У цій справі інвойс, коносамент, CMR, заявка на перевезення, рахунок і довідка про транспортні витрати узгоджуються між собою за реквізитами, датами та змістом і дозволяють ідентифікувати поставку.
Формальні зауваження митниці щодо відсутності в окремих документах повного опису товару, посилання на контракт або деталізації окремих складових транспортних витрат самі по собі не свідчать про недостовірність заявленої митної вартості, якщо подані документи в сукупності підтверджують числові значення її складових.
Колегія суддів також відхиляє посилання відповідача на неподання перекладу окремих документів, оскільки відповідно до статті 254 МК України митний орган вправі вимагати переклад лише у разі, якщо дані, що містяться у відповідному документі, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. Водночас відповідач не обґрунтував, які саме відомості не могли бути перевірені без перекладу та яким чином відсутність перекладу вплинула на можливість визначення митної вартості за основним методом.
Не є достатньою підставою для коригування митної вартості й саме лише порівняння заявленої позивачем митної вартості з інформацією з баз даних митного органу щодо раніше оформлених товарів. Така інформація може бути лише підставою для поглибленої перевірки, але не замінює обов`язку митного органу довести подібність або ідентичність товарів, співставність умов поставки, обсягу партії, комерційних умов, виробника, характеристик товару та інших обставин, які впливають на ціну.
В оскаржуваному рішенні митниця не навела належного порівняння характеристик оцінюваного товару з товарами, митна вартість яких була використана як джерело інформації для коригування. Не наведено також обґрунтованих коригувань на обсяг партії, умови поставки, комерційний рівень, виробника та інші істотні параметри. За таких обставин застосування резервного методу є необґрунтованим і не відповідає вимогам статей 55, 57, 58 МК України та Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів.
Водночас колегія суддів звертає увагу, що наявність у митного органу сумнівів щодо повноти або достовірності окремих відомостей не позбавляє його можливості здійснювати митний контроль у передбачених законом формах, у тому числі після випуску товарів. Однак така можливість не звільняє митницю від обов`язку під час прийняття рішення про коригування митної вартості діяти виключно в межах та у спосіб, визначені Митним кодексом України, і довести наявність саме тих обставин, з якими закон пов`язує право відмовитися від застосування основного методу.
Отже, відповідач не довів наявності обґрунтованих сумнівів у правильності визначення позивачем митної вартості товарів, не підтвердив неможливості застосування основного методу та не обґрунтував правомірності переходу до резервного методу. За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність рішення Житомирської митниці про коригування митної вартості товарів №UA101000/2025/000053/1 від 29.01.2025.
Відтак суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що працівники митного органу мали всі правові підстави для застосування першого методу визначення митної вартості товару за ціною договору. Однак відповідач безпідставно прийняв рішення про коригування митної вартості товарів та визначення митної вартості за резервним методом, що порушує встановлений законодавством порядок визначення митної вартості.
Коригування митної вартості як спосіб мінімізації шкоди державі від невірного декларування товарів має відповідати критеріям законності, викладеним у частині 2 статті 2 КАС України, відповідями яких при прийнятті оскаржуваних рішень не було дотримано.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправними та скасування рішення Житомирської митниці про коригування митної вартості товару від 29 січня 2025 року № UA101000/2025/000053/1.
За таких обставин, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції в повній мірі надав оцінку усім вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, у зв`язку із чим, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального правапозивачки митної вартості. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Житомирської митниці залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 		Ватаманюк Р.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Курко О. П.    Боровицький О. А.