ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ

вул. Коцюбинського, 2А, м. Ужгород, 88605, e-mail: inbox@zk.arbitr.gov.ua, вебадреса: http://zk.arbitr.gov.ua 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
30 квітня 2026 р. м. Ужгород Справа № 907/669/24 

Господарський суд Закарпатської області у складі: головуючого судді Сисина С.В., за участі секретаря судового засідання Далекорій Б.В., розглянувши в загальному позовному провадженні справу
за позовом Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області, місцезнаходження-Закарпатська область, місто Тячів, вулиця Незалежності 27, поштовий індекс – 90500 в інтересах держави в особі 
позивача: Західного офісу Держаудитслужби, код ЄДРПОУ – 40479801, місцезнаходження - Львівська область, місто Львів, вулиця Костюшка, 8, поштовий індекс – 79007
до відповідача 1: Рахівської міської ради, код ЄДРПОУ – 04053878, місцезнаходження - Закарпатська область, Рахівський район, місто Рахів, вулиця Миру, 34, поштовий індекс – 90600
до відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю «Квадробуд–БПВ», код ЄДРПОУ – 41640213, місцезнаходження – Закарпатська область, Рахівський район, місто Рахів, вулиця Лесі Українки, 29, поштовий індекс – 90600,
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, код ЄДРПОУ – 20812013, місцезнаходження - Львівська область, місто Львів, вулиця Коперника, 4, поштовий індекс – 79000, 
про визнання недійсним договору № 389 від 27.11.2020 на виконання робіт по об`єкту: “Реконструкція будівель та споруд амфітеатру в місті Рахів по вулиці Буркут, будинок б/н” та стягнення 2070053,73 грн,
за участі представників сторін:
від прокуратури – Романа М.С., прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури, 
від позивача - не з`явився,
від відповідача 1 - не з`явився,
від відповідача 2 – адвоката Кузки С.О. (згідно ордеру серії АО №1136685 від 29.07.2024);
від відповідача 2 – адвоката Стеценко О.Л. (згідно ордеру серії АА №1239817 від 05.08.2024) - у режимі ВКЗ, 
від третьої особи – не з`явився,
В С Т А Н О В И В :
Тячівська окружна прокуратура Закарпатської області (далі – прокурор), діючи в інтересах держави в особі Західного офісу Держаудитслужби (далі – позивач), звернулася до Господарського суду Закарпатської області з позовною заявою від 27.06.2024 №07.52-104-4239вих-24 до Рахівської міської ради (далі – відповідач 1, Міська рада) та до Товариства з обмеженою відповідальністю «Квадробуд–БПВ» (далі – відповідач 2, Товариство), у якому просить суд:
- визнати недійсним договір від 27.11.2020 №389, укладений між Рахівською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Квадробуд-БПВ» про реконструкцію будівель та споруд амфітеатру в місті Рахів по вулиці Буркут, будинок б/н;
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Квадробуд-БПВ" на користь Рахівської міської ради 2070053,73 грн;
- стягнути у дохід держави з Рахівської міської ради одержані нею за рішенням суду 2070053,73 грн.
Позов заявлено прокурором з підстав недотримання відповідачами норм Законів України «Про публічні закупівлі» та «Про захист економічної конкуренції» під час укладення зазначеного договору.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи визначено головуючого суддю Сисин С.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.07.2024.
Процесуальні дії у справі
Ухвалою суду від 30.07.2024 позовну заяву Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області від 27.06.2024 №07.52-104-4239вих-24 – залишено без руху; встановлено прокурору строк для усунення недоліків позовної заяви.
На виконання вимог ухвали суду від 30.07.2024 Тячівською окружною прокуратурою Закарпатської області через підсистему «Електронний суд ЄСІТС» надіслано заяву від 09.08.2024 про усунення недоліків позовної заяви (зареєстрована за вх. №02.3.1-02/6193/24 від 09.08.2024).
Ухвалою суду від 12.08.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 11.09.2024; залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача – Західне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України; сторонам встановлені строки для подання заяв по суті справи. 
26.08.2024 через систему «Електронний суд ЄСІТС» від представника ТОВ «Квадробуд-БПВ» – адвоката Кузки С.О. надійшло клопотання про зупинення провадження у справі від 26.08.2024 (зареєстроване за вхідним № 02.3.1-02/6624/24).
28.08.2024 через систему «Електронний суд ЄСІТС» від представника ТОВ «Квадробуд – БПВ» – адвоката Стеценко О.Л. надійшов відзив на позовну заяву від 27.08.2024 (зареєстрований за вхідним №02.3.1-02/6654/24).
30.08.2024 через систему «Електронний суд ЄСІТС» від Тячівської окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив на позовну заяву представника відповідача ТОВ “Квадробуд-БПВ” від 30.08.2024 (зареєстрована за вхідним №02.3.1-02/6716/24).
05.09.2024 через систему «Електронний суд ЄСІТС» від представника ТОВ «Квадробуд – БПВ» – адвоката Стеценко О.Л. надійшло заперечення на відповідь на відзив Тячівської окружної прокуратури від 04.09.2024 (зареєстроване за вхідним №02.3.1-02/6837/24).
06.09.2024 від Західного офісу Держаудитслужби в особі Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області надійшло пояснення позивача у порядку статті 42 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) від 05.09.2024 за №130713-15/1742-2024 (зареєстроване за вхідним №02.3.1.-02/6887/24).
Згідно ухвали суду від 11.09.2024 задоволено клопотання представника ТОВ «Квадробуд-БПВ» – адвоката Кузки С.О. про зупинення провадження у справі від 26.08.2024 та зупинено провадження у справі №907/669/24 до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №918/1043/21.
Згідно з ухвалою від 26.11.2024, враховуючи постановлення 18.09.2024 Великою Палатою Верховного Суду постанови у справі №918/1043/21, суд поновив провадження у справі та призначив підготовче засідання на 19.12.2024.
12.12.2024 через систему «Електронний суд ЄСІТС»» від Західного офісу Держаудитслужби в особі Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області надійшли додаткові пояснення по суті спору від 12.12.2024 за №130713-15/2430-2024 (зареєстровані за вхідним №02.3.1.-02/9758/24).
27.11.2024 через систему «Електронний суд ЄСІТС» від Тячівської окружної прокуратури надійшли додаткові пояснення по суті спору (зареєстровані за вхідним №02.3.1-02/9260/24).
Відповідно до ухвали від 12.12.2024 задоволено заяву представника відповідача 2 – адвоката Стеценко О.Л. про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції.
18.12.2024 через систему «Електронний суд ЄСІТС» від представника ТОВ «Квадробуд-БПВ» – адвоката Кузки С.О. надійшло клопотання про зупинення провадження у справі від 18.12.2024 (зареєстроване за вхідним № 02.3.1-02/9881/24).
18.12.2024 через систему «Електронний суд ЄСІТС» від представника ТОВ «Квадробуд-БПВ» – адвоката Стеценко О.Л. надійшла заява про долучення до справи доказів (зареєстрована за вхідним № 02.3.1-02/9900/24). 
Згідно з ухвалою від 19.12.2024 судом задоволено клопотання прокурора про відкладення підготовчого засідання та призначено наступне підготовче засідання на 20.01.2025.
Згідно з ухвалою від 20.01.2025 суд задовольнив представника ТОВ «Квадробуд-БПВ» – адвоката Кузки С.О. про зупинення провадження у справі від 18.12.2024 (зареєстроване за вхідним № 02.3.1-02/9881/24 від 18.12.2024) та вирішив зупинити провадження у справі №907/669/24 до розгляду Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду справи №922/3456/23.
Враховуючи постановлення Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду постанови від 19.12.2025 у по справі №922/3456/23, суд згідно з ухвалою від 27.01.2026 поновив провадження у справі та призначив підготовче засідання на 25.02.2026.
25.02.2026 через систему ««Електронний суд ЄСІТС»» від представника ТОВ «Квадробуд-БПВ» – адвоката Кузки С.О. надійшли додаткові пояснення у справі від 25.02.2026 (зареєстровані за вхідним №02.3.1-02/1773/26).
Згідно з ухвалою від 25.02.2026 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до розгляду по суті на 30.03.2026.
Враховуючи, що призначене на 30.03.2026 судове засідання у справі фактично не відбулося через сповіщення системою цивільного захисту міста Ужгорода сигналу «Повітряна тривога», про що керівником апарату суду складено акт № 7 від 18.06.2025, згідно ухвали від 30.03.2026 суд призначив справу до судового розгляду по суті на 30.04.2026.
30.04.2026 у судовому засіданні по розгляду справи по суті суд заслухав вступні слова прокурора і представників відповідача 2, дослідив письмові докази та пояснення учасників справи, викладені у заявах по суті справи; перейшов до судових дебатів, після яких відповідно до ч. 1 ст. 219 ГПК України оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення, повідомивши дату та час його проголошення у цьому судовому засіданні.
Повернувшись у судове засідання, 30.04.2026 суд згідно з ч. 6 ст. 233, ч. 1 та 6 ст. 240 ГПК України проголосив скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду та повідомив дату складання повного рішення – до десяти днів з дня закінчення розгляду справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).
Суть спору за позицією прокурора
У позовній заяві №07.52-104-4239ВИХ-24 від 27.06.2024 прокурор зазначає, що за результатами проведеної Рахівською міською радою публічної закупівлі у формі відкритих торгів UA-2020-10-16-004329-с по реконструкції будівель та споруд амфітеатру в м.Рахів по вулиці Буркут, будинок б/н з очікуваною вартістю 2191733,00 грн, між Міською радою (замовником закупівлі) та ТОВ «Квадробуд-БПВ» (підрядником за договором та переможцем торгів) було укладено договір підряду №389 від 27.11.2020 про проведення вказаної реконструкції будівель та споруд амфітеатру в м.Рахів на суму 2119782,67 грн (далі – договір). 
Водночас, крім Товариства, участь у торгах брав ФОП Думин Михайло Іванович, пропозицію якого було відхилено як таку, що не відповідала вимогам тендерної документації та законодавству. 
Згідно зі звітом від 16.12.2022, опублікованим в електронній системі «PROZORRO», вказаний договір виконано на суму 2070053,73 грн. 
Щодо оплати за виконані роботи за договором прокурор стверджує, що на виконання умов договору підрядником виконано роботи на загальну суму 2070053,73 грн, що підтверджується актами приймання виконаних робіт (копії долучені до позовної заяви). У свою чергу замовником перераховано підряднику за виконані роботи 2070053,73 грн, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями (копії долучені до позовної заяви). 
Рішенням Адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 27.07.2021 №63/40-р/к (далі – рішення АМКУ) від 27.07.2021 №63/40-р/к визнано, що ТОВ «Квадробуд-БПВ» та ФОП Думин М.І. вчинили порушення, передбачене п. 1 ст. 50, п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення торгів, зокрема по закупівлі «Реконструкція будівель та споруд амфітеатру в м. Рахів по вулиці Буркут, буд. б/н), яку проводила Рахівська міська рада в системі електронних публічних закупівель. У зв`язку з цим ТОВ «Квадробуд-БПВ» та ФОП Думин М.І. притягнуті до відповідальності за правопорушення, передбачене п. 4 ч. 2 ст. 6 та п. 1 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції».
Зокрема, рішенням АМКУ від 27.07.2021 №63/40-р/к визнано, що ТОВ «Квадробуд-БПВ» та ФОП Думин М.І. вчинили антиконкурентні узгоджені дії, спрямовані на спотворення результатів торгів та доказами таких дій стали:
- використання спільного електронного майданчика та ідентичних IP-адрес при поданні пропозицій та вході до системи «Клієнт-Банк»;
- наявність спільних електронних скриньок та пов`язаність через працівників;
- координація дій при використанні програмного комплексу АВК-5, де складання кошторисів здійснювалося однією особою;
- наявність сталих господарських відносин та економічно необґрунтований підхід до формування ціни, та інше.
Зазначені факти свідчать, що учасники не змагалися між собою, а створили видимість конкуренції для забезпечення перемоги ТОВ «Квадробуд-БПВ». Це є порушенням ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та основних принципів Закону України «Про публічні закупівлі».
З огляду на зазначене, учасники закупівлі під час підготовки та участі у торгах діяли не самостійно, а узгоджували свої дії та не змагалися між собою, що є обов`язковою умовою участі у конкурентних процедурах закупівель відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі». 
Внаслідок узгодженості поведінки зазначених суб`єктів право на укладення договору за результатами торгів одним з учасників - ТОВ «Квадробуд-БПВ» одержано не на конкурентних засадах, чим спотворено результати публічної закупівлі. 
Узгоджений характер дій ТОВ «Квадробуд-БПВ» та ФОП Думин М.І. вказує як на усвідомлення ними їх протиправності (порушення цими діями правил здійснення господарської діяльності), так і на передбачуваність і бажання настання наслідків від них (усунення конкуренції з метою протиправного отримання права на укладення договору).
На переконання прокурора, дії ТОВ «Квадробуд-БПВ» мали завідомо суперечну інтересам держави і суспільства мету - усунення конкуренції для недобросовісного отримання права на укладення договору та отримання бюджетних коштів. Така вольова спрямованість підтверджує наявність умислу у Товариства на вчинення протиправного правочину.
Враховуючи, що рішення АМКУ залишено в силі відповідно до рішень судів у справі №914/3028/21, що є преюдиційним фактом, договір підлягає визнанню недійсним на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 та ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). 
Так, з посиланням на ст.228 ЦК України (правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства) прокурор стверджує, що ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є: 
1) спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку; 
2) наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. 
3) метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони і така мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства. 
Прокурор стверджує, що для правильного вирішення спору необхідно встановити, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства, мета укладення господарського договору, якою зі сторін і якою мірою виконано зобов`язання, а також з`ясувати наявність наміру (умислу), який означає, що сторони (сторона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. Необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, є наявність наміру хоча б в однієї зі сторін щодо настання відповідних наслідків. 
З посиланням на п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», відповідно до якого антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів і такі дії становлять порушення законодавства про захист економічної конкуренції (п. 1 ст. 50 цього Закону), прокурор стверджує, що в діях ТОВ «Квадробуд-БПВ» вбачається наявність умислу на вчинення правочину, який завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, та метою вказаних дій є усунення конкуренції під час проведення Рахівською міською радою зазначеного тендеру та недобросовісне отримання права на укладення оспорюваного договору підряду. 
Таким чином, на переконання прокурора, завідомо суперечлива мета дій ТОВ «Квадробуд-БПВ» полягала в тому, щоб протиправно усунути конкуренцію під час проведення публічної закупівлі, нівелювати ефективність її результатів, у незаконний спосіб одержати право на укладення спірного договору не на конкурентних засадах.
Підсумовуючи такі доводи, прокурор вважає, що спірний договір про закупівлю робіт, укладений за результатами публічної закупівлі, результати якої спотворено антиконкурентними узгодженими діями його учасників, підлягає визнанню недійсним як такий, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ч. 3 ст. 228 ЦК України.
Щодо застосування наслідків недійсності правочину, прокурор стверджує, що ТОВ «Квадробуд-БПВ» за оскаржуваним договором загалом одержано і привласнено 2070053,73 грн бюджетних коштів. 
Водночас, відомостей про наявність обізнаності замовника (Міської ради) про наявність антиконкурентних узгоджених дій між учасниками закупівлі не встановлено, що свідчить про відсутність умислу в Рахівської міської ради на укладення договору, що суперечить інтересам держави та суспільства. 
Відтак, з посиланням на положення ч. 3 ст. 228 ЦК України, оскільки умисел на укладення договору, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства встановлено лише з боку Товариства, прокурор, одночасно із визнанням недійсності договору, також просить застосувати наслідки його недійсності, шляхом стягнення з ТОВ «Квадробуд-БПВ» на користь Рахівської міської ради 2070053,73 грн та стягнення в дохід держави з Рахівської міської ради одержані нею за рішенням суду 2070053,73 грн.
Підставою для звернення прокурора до суду в інтересах позивача є бездіяльність Західного офісу Держаудитслужби, який у відповідь на запити прокуратури ухилився від виконання функцій із захисту державних інтересів, помилково посилаючись на відсутність повноважень щодо оскарження договорів у судовому порядку. 
Позиція позивача 
У поясненні №130713-15/1742-2024 від 05.09.2024, Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області зазначає, що ним не здійснювалися заходи державного фінансового контролю по закупівлі: ДСТУ Б.Д. 1.1-1:2013 Реконструкція будівель та споруд амфітеатру в місті Рахів, переможець торгів ТОВ «Квадробут - БПВ». ціна договору 2119782,67 грн (UA-2020-10-16-004329-с). Отже, питання, які є предметом судового розгляду в даній справі стосовно дотримання законодавства у сфері публічних закупівель під час закупівлі UA-2020-10-16-004329-с не перевірялись, відповідно заходи по усуненню порушень законодавства у сфері публічних закупівель не вживались.
Відтак Західний офіс Держаудитслужби в особі Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області просить розглянути справу за наявними у ній матеріалами, без участі представника позивача.
Позиція відповідача 1
Відповідач 1 відзиву на позовну заяву не подав.
Відповідно до приписів ч. 2 ст. 14 ГПК України учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).
Відтак, з врахуванням положень ч. 9 ст.165, ч. 2 ст. 178 ГПК України, суд вирішив справу за наявними в ній матеріалами, враховуючи відсутність у справі відзиву чи інших заяв, пояснень по суті спору відповідача 1. 
Позиція відповідача 2
У відзиві на позовну заяву від 27.08.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Квадробуд – БПВ» заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, обґрунтовуючи свою позицію наступними аргументами.
Щодо фактичного обсягу виконаних робіт за договором №389 від 27.11.2020 та оплати таких робіт за кошти місцевого бюджету Рахівської міської ради, яка (згідно доводів прокурора) була кінцевим розпорядником коштів, то Товариство з посиланням на умови спірного договору категорично заперечує факт фінансування робіт за договором №389 від 27.11.2020 за рахунок коштів місцевого бюджету. Щодо цього відповідач 2 зазначає, що реконструкція будівель та споруд амфітеатру в місті Рахів здійснювалася виключно за кошти гранту Європейського Союзу в межах проекту міжнародної технічної допомоги «Сприяння культурі гуцульського етносу в румунсько-українському прикордонному регіоні» (грантовий контракт №2SOFT/2.1/10 від 05.02.2020). Даний проект був офіційно зареєстрований Секретаріатом Кабінету Міністрів України за №4504 від 27.08.2020. 
Таким чином, на переконання Товариства, твердження прокурора, що договір від 27.11.2020 № 389, фінансувався з місцевого бюджету Рахівської міської ради, яка відповідно є кінцевим розпорядником коштів, не відповідає дійсності, що підтверджується самим договором, в якому безліч раз було вказано що його фінансування здійснюється за кошти Гранту Європейського Союзу, а також тим, що даний договір укладався в рамках зареєстрованого Секретаріатом Кабінету Міністрів України за № 4504 від 27 серпня 2020 року проекту МТД ЄС ГК № 2SOFT/2.1/10 від 05 лютого 2020 року та Грантового контракту № 2SOFT/2.1/10 від 05 лютого 2020 року.
Товариство стверджує про те, що після укладення спірного договору №389 від 27.11.2020, між сторонами договору у подальшому були укладені додаткові угоди, відповідно до яких сторони змінювали строки виконання робіт та обсяг виконання робіт, а саме: № 1/38 від 28.12.2020 до договору № 389 від 27.11.2020, №2/14-1 від 25.06.2021 до договору № 389 від 27.11.2020, № 3/30 від 30.12.2021 до договору № 389 від 27.11.2020, № 4/31 від 30.12.2021 до договору № 389 від 27.11.2020, № 5 від 14.12.2022 до договору № 389 від 27.11.2020. Відповідно до цих додаткових угод сторони також досягли принципової згоди, що оплата робіт за договором і надалі здійснюється замовником у межах наявних коштів - залежно від фактичного надходження чергових траншів коштів Грантодавця, призначених для фінансування цих робіт.
Відповідач 2 наголошує, що усі роботи Товариством згідно договору виконані в повному обсязі, що підтверджено підписаними відповідачем 1 та відповідачем 2 актами виконаних робіт; жодних зауважень до якості робіт та кількості робіт у Міської ради, чи інших органів контролю та/чи правоохоронних органів до Товариство немає.
Відповідач 2 вказує про неможливість застосування конфіскаційних санкцій (стягнення коштів за договором підряду), так як оспорюваний договір за своєю природою є господарським зобов`язанням. З посиланням на позовні вимоги прокурора про застосування наслідків, передбачених ч. 3 ст. 228 ЦК України, які кореспондуються зі ст. 208 ГК України, у вигляді стягнення з відповідача 2 на користь Міської ради 2070053,73 грн та у подальшому стягнення таких коштів у дохід держави, відповідач 2 вказує, що за своєю суттю стягнення коштів у дохід держави за цією нормою є адміністративно-господарською санкцією конфіскаційного характеру. Згідно зі ст. 250 ГК України, такі санкції можуть бути застосовані протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше одного року з дня його вчинення. Оскільки договір був укладений 27.11.2020 і з моменту його виконання минуло понад три роки, термін застосування адміністративно-господарських санкцій вичерпаний, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову в частині стягнення коштів у дохід держави.
Щодо відсутності підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі позивача, відповідач 2 вказує на порушення вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», так як прокурор має право звертатися до суду лише у разі, якщо уповноважений орган (Західний офіс Держаудитслужби) не здійснює або неналежним чином здійснює захист інтересів держави під час виконання своїх повноважень, а саме: під час здійснення фінансового контролю порушень законодавства. Проте з наявного листування між прокурором і позивачем, яке передувало зверненню прокурора до суду, вбачається, що орган Держаудитслужби повідомив прокуратуру про не вжиття заходів контролю та роз`яснив межі своїх повноважень щодо можливості подачі позову. Отже, пасивної поведінки з боку органу контролю не зафіксовано. 
Щодо цього, Товариство звертає увагу, що відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 № 55 «Про запровадження національної системи управління та контролю за виконанням спільних операційних програм прикордонного співробітництва Європейського інструменту сусідства 2014-2020», з метою виконання зобов`язань України, що випливають з положень угод про фінансування спільних операційних програм прикордонного співробітництва Європейського інструменту сусідства 2014-2020 та визначення механізму їх виконання Кабінет Міністрів України уповноважив здійснювати функції Національного контрольно-контактного пункту спільних операційних програм прикордонного співробітництва Європейського інструменту сусідства 2014-2020 - Міністерство фінансів, у тому числі шляхом залучення Державної аудиторської служби до перевірки законності та правомірності витрат головних партнерів та/або партнерів (резидентів) за проектами і виконання окремих завдань органом суспільного нагляду за аудиторською діяльністю (за згодою) та аудиторською палатою (за згодою).
Відповідач 2 стверджує, що Західний офіс Держаудитслужби не проводив жодних заходів фінансового контролю чи перевірок щодо даної закупівлі, не фіксував порушень у встановленому порядку, а отже, не є належним позивачем, що вказує на відсутність предмета спору та є підставою для відмови у позові.
Враховуючи відсутність підтверджених підстав для представництва, позовна заява прокурора підлягає залишенню без розгляду відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України.
Отже, відповідач 2 наголошує на факті повного та належного виконання зобов`язань за договором, що підтверджується актами форми КБ-2в та довідками КБ-3 за період 2020-2022 років, а також індивідуальним звітом про перевірку витрат, складеним ТОВ «АУДИТ-СЕРВІС ІНК». Роботи були прийняті та оплачені в повному обсязі без жодних зауважень з боку замовника. Враховуючи відсутність реального порушення інтересів держави, пропуск строків накладення санкцій та порушення процедури звернення до суду прокурором, відповідач 2 просить суд повністю відмовити у задоволенні позову
Доводи викладені сторонами у інших заявах по суті справи
У відповіді на відзив від 30.08.2024, щодо джерел фінансування договору №389 від 27.11.2020 прокурор зазначає, що твердження відповідача про неналежність грантових коштів до місцевого бюджету є безпідставними. Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 2 та ст. 13 Бюджетного кодексу України (далі – БК України), бюджетні кошти включають усі надходження та витрати, а власні надходження бюджетних установ, до яких належать гранти та дарунки, є складовою частиною спеціального фонду бюджету. Прокурор наголошує, що кошти гранту Європейського Союзу в сумі 2191733,00 грн надійшли безпосередньо на рахунок Рахівської міської ради, отримавши статус бюджетних коштів, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями.
Обґрунтовуючи підстави для представництва інтересів держави, прокурор посилається на ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Позиція прокурора базується на тому, що незаконне використання бюджетних коштів за відсутності реальної конкуренції створює загрозу економічній безпеці держави. Оскільки «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор самостійно визначив необхідність їх захисту, спираючись на рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №3-рп/99, де зазначено, що прокурор самостійно обґрунтовує, в чому саме полягає порушення інтересів держави. Також прокурор просить врахувати висновок Верховного Суду у постанові від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, згідно з яким надмірна формалізація поняття «інтереси держави» може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора. 
Прокурор детально аргументує бездіяльність уповноваженого органу - Західного офісу Держаудитслужби. Попри отримані листи від 21.05.2024 №07.52-104-3260вих-24 та №07.52-104-3261вих-24, орган фінансового контролю повідомив про відсутність підстав для перевірки. Прокурор вказує, що така бездіяльність суперечить сталій практиці, зокрема постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, яка визначає, що невжиття заходів протягом розумного строку після повідомлення про порушення є бездіяльністю. Також прокурор посилається на цілу низку постанов Касаційного господарського суду (зокрема від 07.12.2018 у справі №924/1256/17, від 13.02.2019 у справі №906/296/18, від 06.10.2020 у справі №905/121/19 та інші), які підтверджують право Держаудитслужби звертатися до суду з позовами про визнання договорів недійсними.
Так, у відповіді на відзив зазначається, що антиконкурентні дії відповідача 2 призвели до формальної видимості конкуренції, чим було нівельовано принципи ефективності та економії при використанні бюджетних коштів Рахівської міської ради, що становить пряму загрозу економічній безпеці держави. На підтвердження права Держаудитслужби подавати позови у справах даної категорії прокурор посилається на сталу практику Верховного Суду з цього питання, зокрема постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі №924/1256/17 та постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 906/296/18, від 20.02.2019 у справі № 912/894/18, від 10.04.2019 у справі № 909/569/18, від 15.05.2019 у справі № 911/1497/18, від 21.05.2019 у справі № 912/895/18, від 29.05.2019 у справі № 909/545/18, від 20.11.2019 у справі № 912/2887/18, від 29.07.2020 у справі № 924/316/18, від 30.07.2020 у справі № 904/5598/18, від 01.09.2020 у справі № 911/1534/19, від 06.10.2020 у справі № 905/121/19, у яких Верховний Суд неодноразово вказував на наявність у Державної аудиторської служби України права на звернення до суду з позовами про визнання недійсними договорів про закупівлю та сформував однозначний правовий висновок, згідно з яким ця служба є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у таких правовідносинах
Щодо строків застосування санкцій, прокурор заперечує позицію відповідача 2 про сплив строку за ст. 250 ГК України. Прокурор обґрунтовує правомірність позовних вимог, посилаючись на те, що визнання правочину недійсним не є адміністративно-господарською санкцією. Відповідно до ст. 217 ГК України та п. 2.5.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11, недійсність договору є наслідком порушення закону при його вчиненні, а не заходом відповідальності. Через це до спірних правовідносин не можуть застосовуватися обмежені строки, передбачені ст. 250 ГК України (6 місяців або 1 рік), а діє загальна позовна давність.
Стосовно моменту початку перебігу позовної давності, прокурор стверджує, що він розпочався не з дати укладення договору, а з 27.07.2021 - дати прийняття рішення АМКУ №63/40-р/к, яким було встановлено факт порушення. Прокурор посилається на постанову Верховного Суду від 18.01.2022 у справі №910/17572/20, де зазначено, що лише остаточне рішення АМКУ, а не розпорядження про початок розгляду справи, фіксує факт порушення закону. Нарешті, на підставі постанови Верховного Суду від 22.09.2022 у справі №920/724/21, прокурор вказує на автоматичне продовження строків давності через карантин та воєнний стан, що підтверджує дотримання термінів звернення до суду.
У запереченні на відповідь на відзив від 04.09.2024, відповідач 2 зазначає що фінансування за договором №389 від 27.11.2020 здійснювалося не за рахунок коштів місцевого бюджету в розумінні загальних норм Бюджетного кодексу України, а виключно за рахунок гранту Європейського Союзу. Товариство наголосило, що згідно з Порядком залучення, використання та моніторингу міжнародної технічної допомоги, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №153 від 15.02.2002, Рахівська міська рада виступала лише реципієнтом проекту №4504. Оскільки кошти гранту мають цільове призначення та регулюються спеціальними нормами міжнародних угод і відповідними постановами КМУ, твердження прокуратури про їх належність до загальних доходів місцевого бюджету як підставу для контролю Держаудитслужби є помилковим.
У запереченнях на відповідь на відзив відповідач 2 наполягає на своїх аргументах, наведених у відзиві про те, що вимога про застосування наслідків недійсності правочину у вигляді стягнення коштів у дохід держави (на підставі ч. 3 ст. 228 ЦК України та ч. 1 ст. 208 ГК України) є за своєю правовою природою адміністративно-господарською санкцією. Згідно зі ст. 250 ГК України, такі санкції можуть бути застосовані до суб`єкта господарювання лише протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше одного року з дня його вчинення. Оскільки договір №389 був укладений 27.11.2020, річний строк для застосування санкцій сплив ще у 2021 році. Навіть якщо припустити, що перебіг строку розпочався 27.07.2022, як стверджує прокурор, шестимісячний термін на момент подання позову у 2024 році все одно є пропущеним. Дана позиція підтверджується висновком Верховного Суду у справах №160/14095/21 та №640/12950/20.
Крім того, відповідач 2 наголошує на порушенні прокурором порядку звернення до суду, так як обов`язковою передумовою для позову Держаудитслужби є попереднє проведення заходів державного фінансового контролю та фіксація порушень у відповідних актах. У матеріалах справи відсутні докази проведення такої перевірки Західним офісом Держаудитслужби, а листування між прокурором і позивачем, яке передувало зверненню Тячівської окружної прокуратури в суд, є неналежним доказом у розумінні ст. 76 ГПК України на підтвердження повноважень представництва прокурора позивача у даній справі.
На підставі викладеного, відповідач 2 вважає, що прокурором не спростовано жодного доводу, наведеного у відзиві. Оскільки позовні вимоги є необґрунтованими, заявленими з пропуском спеціальних строків та за відсутності належних підстав для представництва інтересів держави, відповідач 2 просить суд не брати до уваги відповідь на відзив та повністю відмовити у задоволенні позову.
У додаткових поясненнях по суті спору від 27.11.2024, прокурор зазначає, що позовні вимоги про визнання недійсним договору від 27.11.2020 №389 та стягнення в дохід держави 2070053,73 грн ґрунтуються на порушенні сторонами вимог ст. 203, 215 та ч. 3 ст. 228 ЦК України. Позиція прокурора базується на тому, що оспорюваний договір суперечить інтересам держави і суспільства, оскільки був укладений в умовах відсутності реальної конкуренції.
Прокурор наголошує, що інтерес держави у сфері публічних закупівель полягає у забезпеченні ефективності, прозорості та добросовісної конкуренції. Узгоджені дії учасників закупівлі, встановлені в антимонопольній справі, свідчать про порушення законодавства про захист економічної конкуренції. Згідно з правовим висновком Верховного Суду у справі №914/1507/23 від 17.10.2024, встановлення таких порушень є безумовною підставою для визнання договору недійсним відповідно до ч. 3 ст. 228 ЦК України.
Окрему увагу прокурор приділяє правовим наслідкам недійсності правочину. Спираючись на актуальну судову практику Великої Палати Верховного Суду (справа №918/1043/21 від 18.09.2024), прокурор стверджує, що ч. 3 ст. 228 ЦК України встановлює особливі наслідки, відмінні від загальної реституції. Зокрема, у випадку наявності умислу у сторін (зокрема в учасника закупівлі), кошти, отримані за правочином, підлягають стягненню в дохід держави. Таким чином, кошти у розмірі 2070053,73 грн, сплачені замовником на виконання недійсного договору, мають бути стягнуті з ТОВ «Квадробуд-БПВ» до бюджету.
Додатково прокурор обґрунтовує законність представництва інтересів держави в особі Західного офісу Держаудитслужби. Прокурор зазначає, що оскільки вказаним органом не вживалися заходи державного фінансового контролю щодо спірного об`єкта закупівлі, прокуратура правомірно перейняла функції захисту інтересів держави у судовому порядку.
У додаткових поясненнях позивача по суті спору від 12.12.2024, позивач вказує, що на підставі наказу від 06.01.2021 №1 Управлінням Західного офісу Держаудитслужби у Закарпатській області було проведено перевірку (моніторинг) закупівлі робіт UA-2020-10-16-004329-с з реконструкції будівель та споруд амфітеатру в місті Рахів. За результатами перевірки встановлені порушення законодавства у сфері публічних закупівель у виді відсутності інформації про мову в оголошенні про проведення відкритих торгів замовником, якою повинні готуватися тендерні пропозиції, що прямо порушує вимоги п. 8 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про публічні закупівлі». Крім того, замовник неправильно визначив строк дії тендерної пропозиції - 120 робочих днів з дня розкриття, замість відліку від дати кінцевого строку подання пропозицій, що суперечить п. 11 ч. 2 ст. 22 вказаного Закону.
Окрему увагу позивач акцентує на невідповідності тендерної пропозиції ТОВ «Квадробуд-БПВ» кваліфікаційним критеріям. Учасник не надав повний пакет документів на підтвердження досвіду виконання аналогічних договорів, оскільки у складі пропозиції були відсутні обов`язкові додатки до договору, а саме: зведений кошторисний розрахунок, локальний кошторис та договірна ціна. Також встановлено невідповідність щодо кадрового ресурсу Товариства (наприклад, майстер будівельних робіт не мав необхідного рівня освіти («будівельник» або «інженер-будівельник»), а в матеріалах справи відсутня скан-копія його диплома, що вимагалося тендерною документацією.
Позивач наголошує, що замовник, виявивши такі невідповідності, в порушення частини шістнадцятої ст. 29 Закону не розмістив повідомлення про усунення недоліків протягом 24 годин. 
Наслідком цього стало неправомірне визначення ТОВ «Квадробуд-БПВ» переможцем торгів. Згідно з аб. 2 та 3 п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону, замовник був зобов`язаний відхилити пропозицію даного учасника як таку, що не відповідає кваліфікаційним критеріям. Оскільки порушення було виявлено вже після укладання договору, орган державного фінансового контролю зобов`язав вжити заходів щодо недопущення таких випадків у майбутньому.
Водночас у поясненнях позивач зазначає, що питання антиконкурентних узгоджених дій між учасниками (ФОП Думин М.І. та ТОВ «Квадробуд-БПВ»), на які посилається прокурор, не були предметом дослідження під час моніторингу, оскільки цей напрямок належить до виключної компетенції Антимонопольного комітету України. Рішення територіального відділення АМКУ щодо змови учасників було винесено лише 22.07.2021, тобто після завершення моніторингу Держаудитслужбою. Позивач підкреслює, що згідно зі ст. 7 Закону «Про Антимонопольний комітет України», органи фінансового контролю не мають права перебирати на себе повноваження АМКУ щодо оцінки захисту економічної конкуренції.
У додаткових поясненнях від 25.02.2026 відповідач 2 звертає увагу на правові висновки, наведені Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.12.2025 по справі №922/3456/23 та просить врахувати подібність правовідносин по справі № 922/3456/23 та по справі № 907/669/24 (на переконання відповідача 2 справи є подібними за суб`єктним складом спірних правовідносин, предметом спору та правовим регулюванням спірних правовідносин).
Виходячи з викладеного, враховуючи правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду по справі №922/3456/23, відповідач 2 переконаний, що застосування ч.3 ст.228 ЦК до спірних правовідносин у справі №907/669/24 призведе до порушення визначеного у рішеннях ЄСПЛ принципу пропорційності втручання держави в мирне володіння майном (ст.1 Протоколу першого до Конвенції) як щодо Товариства з обмеженою відповідальністю “Квадробуд -БПВ”, так і Рахівської міської ради, а тому позовна заява Тячівської окружної прокуратури не підлягає задоволенню. 
Крім того, відповідач 2 звертає увагу суду на те що Тячівська окружна прокуратура стверджує про те, що завдяки порушенням законодавства про захист конкуренції постраждали інтереси держави. Однак, враховуючи, що закупівлю робіт проводила Рахівська міська рада за кошти Гранту Європейського Союзу, а не держави, то при спотворенні результатів торгів потерпілою стороною, на переконання Товариства, у будь якому випадку не може бути держава, так як такою потерпілою стороною може бути Європейський Союз. 
Водночас, відповідач 2 звертає увагу, що прокурор у позові просить стягнути кошти в дохід держави (до державного бюджету), а не бюджету міста Рахова, що суперечить здоровому глузду і у сукупності з негативними майновими наслідками є очевидно непропорційним втручанням в право власності територіальної громади міста Рахова.
Відтак, відповідач 2 наполягає на наявності підстав для відмови у задоволенні позову прокурора повністю.
Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст спірних правових відносин
Згідно відомостей веб-порталу Уповноваженого органу з питань закупівель «PROZORRO», долучених до позовної заяви, судом встановлено, що Рахівською міською радою проведено публічну закупівлю у формі відкритих торгів UA-2020-10-16-004329-с по реконструкції будівель та споруд амфітеатру в м.Рахів по вулиці Буркут, будинок б/н з очікуваною вартістю 2191733,00 грн.
Так, згідно з оголошенням про проведення спрощеної/допорогової закупівлі UA-2020-16-004329-с, замовником – Рахівською міською радою здійснено наступне оголошення про публічну закупівлю: предмет закупівлі – ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013 Реконструкція будівель та споруд амфітеатру в м.Рахів по вулиці Буркут, будинок б/н; код згідно з єдиним закупівельним словником, що найбільше відповідає назві номенклатурної позиції предмету закупівлі – ДК 021:2015:45454000-4 – реконструкція; кількість товарів або обсяг виконання робіт чи надання послуг – роботи; місце поставки товарів або місце виконання робіт чи надання послуг – 90600, Україна, Закарпатська область, місто Рахів, Буркут, будинок без номера; строк поставки товарів, виконання робіт чи надання послуг – до 30 червня 2021 року; подія – виконання робіт; умови оплати, опис – розрахунок за виконані роботи здійснюється на умовах післяоплати шляхом проміжних платежів (або за виконану роботу в цілому) за фактично виконані роботи підставі актів виконаних робіт за формою КБ-2 та довідок про вартість виконаних будівельних робіт (КБ-3) підписаних уповноваженими представниками сторін, тільки за наявності на рахунках замовника відповідних бюджетних призначень в 2019 – 2021 роках; тип оплати – післяоплата; період оплати – 20 календарних дні; розмір оплати – 100%; очікувана вартість предмету закупівлі – 2191733,00 грн; джерело фінансування закупівлі – кошти Гранту Європейського Союзу надані в рамках проекту міжнародної технічної допомоги Європейського Союзу «Сприяння культурі гуцульського етносу в румунсько-українському прикордонному регіоні» Грантова угода №2SOFT/2.1/10 від 05.02.2020; кінцевий строк подання тендерних пропозицій – 01.11.2020 о 01:00; дата та час розкриття тендерних пропозицій – 02.11.2020 о 13:16; дата та час проведення електронного аукціону – 02.11.2020 о 12:55.
Відповідно до протоколу розкриття тендерних пропозицій UA-2020-16-004329-с від 02.11.2020 вбачається участь у вказаній закупівлі взяли два учасники: Фізична особа-підприємець Думин Михайло Іванович з пропозицією 2099700,00 грн з ПДВ та Товариство з обмеженою відповідальністю «Квадробуд–БПВ» з пропозицією 2141700,00 грн з ПДВ. У протоколі розкриття тендерних пропозицій UA-2020-16-004329-с зазначено, що пропозиція ФОП Думин М.І. не відповідає кваліфікаційним критеріям, зазначеним у Законі та/або наявні підстави для відмови в участі в процедурі закупівлі, а також вказано, що пропозиція ТОВ «Квадробуд-БПВ» відповідає кваліфікаційним критеріям, встановленим у тендерній документації; відсутні підстави для відмови, встановлені у ст.17 Закону України «Про публічні закупівлі». 
Згідно з повідомленням про намір укласти договір про закупівлю UA-2020-16-004329-с вбачається найменування переможця процедури закупівлі - Товариство з обмеженою відповідальністю «Квадробуд–БПВ», ціна тендерної пропозиції – 2119782,67 грн з ПДВ, джерело фінансування закупівлі – кошти Гранту Європейського Союзу надані в рамках проекту міжнародної технічної допомоги Європейського Союзу «Сприяння культурі гуцульського етносу в румунсько-українському прикордонному регіоні» Грантова угода №2SOFT/2.1/10 від 05.02.2020, сума закупівлі – 2191733,00 грн; вказаний порядок оплати – розрахунок за виконані роботи здійснюється на умовах післяоплати шляхом проміжних платежів (або за виконану роботу в цілому) за фактично виконані роботи підставі актів виконаних робіт за формою КБ-2 та довідок про вартість виконаних будівельних робіт (КБ-3) підписаних уповноваженими представниками сторін, тільки за наявності на рахунках замовника відповідних бюджетних призначень в 2019 – 2021 роках.
Отже, за результатом проведеної Рахівською міською радою публічної закупівлі UA-2020-16-004329-с 27.11.2020 між Міською радою (у договорі і далі – замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Квадробуд–БПВ» (у договорі і далі - виконавець) (далі – також сторони) був укладений договір №389 на виконання робіт: «Реконструкція будівель та споруд амфітеатру в місті Рахів по вулиці Буркут, будинок б/н» джерело фінансування – кошти Гранту Європейського Союзу, надані в рамках Проекту міжнародної технічної допомоги ЄС «Сприяння культурі гуцульського етносу в румунсько-українському прикордонному регіоні» Грантовий контракт №2SOFT/2.1/10 від 05.02.2020 (ДК 021:2015:45454000-4-Реконструкція) (далі – договір).
Згідно з п. 1.1. договору, виконавець зобов`язується виконати роботи по об`єкту: «Реконструкція будівель та споруд амфітеатру в міста Рахів по вулицю Буркут, будинок б/н», (джерело фінансування - кошти Гранту Європейського Союзу надані в рамках Проєкту міжнародної технічної допомоги Європейського Союзу «Сприяння культурі гуцульського етносу в румунсько-українському прикордонному регіоні» Грантовий контракт №2SOFI/2.1/10 від 05.02.2020, відповідно до технічних вимог та умов цього договору (надалі «Роботи»), що виконуються згідно Ліцензії на будівельну діяльність серія №49-Л від 25 жовтня 2017 року, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити вказані роботи, якщо їх результат відповідатиме технічним вимогам та умовам цього договору.
Відповідно до п. 1.2. договору, назва будівництва: реконструкція будівель та споруд амфітеатру в місті Рахів по вулиці Буркут, будинок, б/н - ділянка, що фінансується за кошти Гранту Європейського Союзу Грантовий контракт №2SOFT/2.1/10 від 05 лютого 2020 року.
Згідно з п. 1.3. договору, основні параметри будівництва: параметри та технічні вимоги до передбачених цим договором робіт, їх обсяги встановлені в робочому проекті.
Відповідно до п. 1.4. договору, розташування будівництва: Закарпатська область, місто Рахів, вулиця Буркут, будинок б/н, завдання-детально в Робочому проекті.
Згідно з п. 1.5. договору, обсяги закупівлі робіт за цим договором може бути зменшено у разі зменшення обсягів фінансування даних робіт з боку Грантодавця. У цьому разі сторони у 20-ти денний термін домовляються про продовження договірних відносин за новою (зменшеною) ціною з відповідним зменшенням обсягів робіт, або у разі не досягнення згоди обох сторін, припиняють договірні відносини в односторонньому порядку шляхом направлення відповідного письмового повідомлення іншій стороні договору.
Відповідно до п. 1.6. договору, джерело фінансування: закупівля робіт здійснюється за кошти гранту міжнародної технічної допомоги Європейського Союзу, згідно із затвердженим бюджетом грантового контракту №2SOFT/2.1/10 від 05.02.2020 в рамках Проекту «Сприяння культурі гуцульського етносу в румунсько-українському прикордонному регіоні», згідно Рамкової Угоди між Урядом України і Комісією Європейських Співтовариств (Закон України від 03.08.2008 №360-VI). Угода про фінансування СО ППС «Румунія - Україна» 2014-2020».
Згідно з п. 1.7. договору, проект МІД ЄС ГК №2SOFT/2.1/10 від 05 лютого 2020 року зареєстровано Секретаріатом Кабінету Міністрів України за №4504 від 27 серпня 2020 року . Донор: Європейський Союз через Орган управління СОП «Румунія-Україна 2014-2020». представлений Міністерством державних робіт, розвитку та управління Румунії. (050741, місто Бухарест, вулиця Лібертатії, 16, Румунія) - надалі «грантодавець». Виконавець: Сільська рада громади Бістра, повіт Марамуреш (Румунія) Реципіент: Рахівська міська рада, (90600, Закарпатська область, місто Рахів, вулиця Миру,34. ЄДРПОУ 04053878). Бенефіціар: Закарпатська обласна державна адміністрація, (88000. Закарпатська область, місто Ужгород, площа Народна, 4, ЄДРПОУ 00022496).
Відповідно до п. 2.1. договору, виконавець зобов`язаний забезпечити якість виконуваних робіт на рівні кращих світових стандартів якості, згідно з технічними вимогами встановленими договірною ціною (додаток №l), що є невід?ємною частиною цього договору та проектною документацією (робочим проектом).
Згідно з п. 2.2. договору, виконавець гарантує досягнення об?єктом будівництва показників, визначених у технічному завданні.
Відповідно до п. 2.3. договору, виконавець гарантує можливість повноцінної експлуатації об?єкта, збудованого відповідно до цього договору, протягом терміну передбаченого ДБН В.1.2-14-2009, а також про те, що протягом 1 (одного) календарного року після завершення та приймання всього обсягу виконаних робіт, виконавець зобов?язується усувати будь-які виявлені недоліки та дефекти за власний рахунок.
Згідно з п. 2.4. договору, у разі виявлення протягом гарантійного строку у закінчених роботах (об`єкті будівництва, його частинах та вузлах) недоліків (дефектів), замовник протягом 30 (тридцяти) календарних днів після їх виявлення повідомляє про це виконавця і запрошує його для складання акта про порядок і строки усунення виявлених недоліків (дефектів).
Згідно з п. 2.8. договору, контроль замовника за якістю робіт, матеріалів, устаткування здійснюватиметься згідно з нормативними вимогами.
Відповідно до п. 3.1. договору, загальна вартість робіт за цим договором (договірна ціна) становить 2119782,67 грн без ПДВ, згідно ст. 197.11 Податкового Кодексу України, у тому числі орієнтовно на: 2020 рік - 1139700,00 грн; 2021 рік – 980082,67 грн. 
Зазначена вище вартість робіт є кінцевою (незмінною) і не підлягає перегляду крім випадків, визначених цим договором. Обсяги закупівлі робіт за цим договором може бути зменшено у разі зменшення обсягів фінансування даних робіт з боку грантодавця. Сторони досягли принципової згоди, що оплата робіт за цим договором здійснюється замовником у межах наявних коштів - залежно від фактичного надходження чергових траншів коштів грантодавця, призначених для фінансування цих Робіт.
Згідно з п. 3.2. договору, оскільки закупівля по об`єкту: «Реконструкція будівель та споруд амфітеатру в місті Рахів по вулиці Буркут, будинок, б/н». фінансується - коштами Гранту Європейського Союзу, що надані в рамках Проєкту міжнародної технічної допомоги Європейського Союзу «Сприяння культурі гуцульського етносу в румунсько-українському прикордонному регіоні», згідно з Державною програмою транскордонного співробітництва Україна-Румунія 2014-2020. Грантовим контрактом №2SOFT/2.1/10 від 05 лютого 2020 року, виконавець та замовник звільняються від нарахування та сплати податку на додану вартість в межах цих договірних відносин на підставі умов міжнародного договору -Рамкової Угоди між Урядом України і Комісією Європейських Співтовариств №994-763 від 03 вересня 2008 року. ратифікованою Законом України №360-Vl від 03 вересня 2008 року, в порядку передбаченому Постановою Кабінету Міністрів України «Про створення єдиної системи залучення, використання та моніторингу міжнародної технічної допомоги» від 15 лютого 2002 року №153.
Згідно з п. 4.1. договору, сторони досягли принципової згоди, що замовник забезпечує фінансування будівництва об?єкту залежно від фактичного надходження чергових траншів коштів Європейського Союзу, призначених для фінансування цих робіт. Конкретні строки оплати наданих та прийнятих послуг можуть бути змінені в односторонньому порядку замовником в зв?язку зі зміною строків надходження або розміру чергових траншів коштів від грантодавця для фінансування даного заходу проекту.
Відповідно до п. 4.2. договору, розрахунок за виконані роботи здійснюється на умовах післяплати шляхом проміжних платежів (або за виконану роботу в цілому) за фактично виконані роботи на підставі актів виконаних будівельних робіт (форма КБ-2) та довідок про вартість виконаних будівельних робіт (форма КБ-3), протягом 20 календарних днів з дня їх підписання уповноваженими представниками сторін та за умови наявності на рахунках замовника відповідних грантових коштів згідно фінансових траншів грантодавця в 2020-2021 років. Оплата робіт здійснюється з урахуванням вимог ст.ст. 47-49 Бюджетного кодексу України в межах фактично отриманого Замовником фінансування.
Згідно з п. 4.3. договору, акти виконаних будівельних робіт (форма КБ-2) та довідки про вартість виконаних будівельних робіт (форма КБ-3), готує виконавець, належним чином оформляє і передає для підписання уповноваженому представнику замовника.
Відповідно до п. 4.4. договору, замовник має право затримати розрахунки за роботи, виконані з порушенням будівельних норм і правил, робочого проекту, виконані з недоробками і дефектами до їх усунення.
Згідно з п. 4.5. договору, виконавець в односторонньому порядку має право здійснити дострокове виконання робіт, незалежно від термінів та етапів їх виконання, календарним планом робіт. Однак, їх дострокова оплата може буле здійснена виключно у разі наявності коштів, призначених на фінансування даних робіт.
Відповідно до п. 4.6. договору, оплата здійснюється шляхом переказу коштів на банківський рахунок виконавця, зазначений у розділі 15 цього договору.
Згідно з п. 5.1. договору, термін виконання робіт встановлений у календарному плані робіт, що є невід`ємною частиною цього договору. Виконавець в односторонньому порядку має право здійснити дострокове виконання як робіт, незалежно від термінів та станів їх виконання, встановлених календарним планом робіт. та звернутися до замовника з приводу їхнього дострокового приймання та оплати.
Відповідно до п. 5.2. договору, при виникненні обставин, що не залежать від виконавця і перешкоджають виконанню робіт у встановлені строки, він може ставити перед замовником питання про перегляд строків виконання робіт, що оформляється додатковою угодою з обґрунтуванням обставин і складає невід`ємну частину даного договору.
Відповідно до п. 5.3. договору, приймання виконаних згідно з цим договором робіт може бути здійснено замовником частинами або в цілому по об?єкту, згідно з календарним планом робіт або достроково по факту їх виконання, шляхом надання виконавцем замовнику (безпосередньо або поштою) актів приймання-передачі виконаних робіт, а також, після завершення всього обсягу передбачених договором робіт - іншої документації, передбаченої чинним законодавством України.
Згідно з п. 5.4. договору, виконавець зобов`язаний відзвітувати замовнику про виконання робіт, шляхом направлення акту приймання-передачі виконаних робіт.
Відповідно до п. 5.5. договору, документальним підтвердженням факту передачі виконавцем та приймання замовником виконаних за цим договором робіт є акт приймання-передачі виконаних робіт за формою КБ-2 та довідка про вартість виконаних робіт КБ-3, який підписується виконавцем та замовником, в трьох автентичних примірниках на українській мові.
Згідно з п. 5.6. договору, замовник протягом 10 календарних днів з дня отримання акту приймання-передачі виконаних робіт, зобов?язаний:
- направити виконавцеві один підписаний і завірений печаткою акт приймання-передачі виконаних робіт, що означає визнання результатів робіт виконавця такими, що повністю відповідають умовам договору та здійснити оплату виконаних робіт, відповідно до вимог пунктів 3.1: 4.1-4.6. договору,
або у разі незгоди,
- повернути виконавцю акт приймання-передачі виконаних робіт, з письмово мотивованою відмовою від прийняття робіт.
Відповідно до п. 5.7. договору, у випадку мотивованої відмови замовника, сторонами протягом 10-ти календарних днів складається двосторонній акт з переліком необхідних доробок (виправлень) та строків їх виконання/усунення.
Згідно з п. 5.8. договору, у разі неповного виконання виконавцем умов договору (договірної ціни, робочого проекту) чи вказівок замовника. що були дані в процесі виконання робіт, що відображено у мотивованій відмові та акті з переліком необхідних доробок (виправлень), доопрацювання представлених результатів проводиться виконавцем за рахунок власних коштів.
Відповідно до п. 5.9. договору, приймання достроково виконаних робіт допускається тільки за згодою сторін.
Відповідно до п. 6.1. договору, виконавець зобов`язаний:
- у повному обсязі виконати роботи відповідно до Робочого проекту, в строк, передбачений пунктом 5.1. договору, і виключно в межах суми, зазначеної в пункті 3.1 договору, не допускати одностороннє відхилення від проектно-кошторисної документації. та нести відповідальність за результат і якість виконаних робіт.
- забезпечити об`єкти будівництва необхідним технологічним, енергетичним. електротехнічним обладнанням, апаратурою та інструментом, трудовими ресурсами.
- забезпечити дотримання на об`єкті будівництва норм чинного законодавства України.
- враховувати вимоги замовника по веденню робіт, в тому числі за вимогою замовника вносити зміни у виконану роботу. однак тільки в межах вартості договору та договірної ціни (додаток 1).
- у разі виникнення необхідності внесення змін в проектно-кошторисну документацію узгоджувати ці питання із замовником.
- за свій рахунок усувати недоліки виконаних неякісно та з відхиленням від проектно-кошторисної документації робіт щодо будівництва об?єкта;
- повідомляти замовника про готові для прийому обсяги робіт щодо будівництва об?єкта і об?єкт в цілому. забезпечити передачу замовнику кінцевих результатів виконаних за цим договором робіт згідно з вимогами пункту 1.3. договору та шляхом підписання акту приймання-передачі виконаних робіт в порядку, передбаченому розділом 5 договору.
- продемонструвати результати робіт замовнику.
Згідно з п. 6.2. договору, виконавець має право:
- отримати оплату за виконані роботи згідно з умовами договору на підставі відповідних документів про приймання-передачу виконаних робіт та виставлених виконавцем рахунків, якщо виконані роботи відповідають умовам договору, однак виключно в межах загальної вартості робіт;
- вимагати від замовника забезпечення робіт проектною документацією;
- на дострокове виконання частини або всього обсягу робіт на умовах цього договору;
- на дострокове розірвання договору на умовах передбачених цим договором.
Відповідно до п. 6.3. договору, замовник зобов`язаний:
- передати виконавцю відповідні проектні матеріали (робочий проект), необхідні для виконання робіт;
- приймати роботи згідно з розділом 5 договору та актами приймання-передачі виконаних робіт, якщо виконані роботи відповідають умовам договору і робочому проекту, та здійснювати їх оплату на умовах передбачених цим договором.
Згідно з п. 6.4. договору, замовник має право:
- контролювати стан та якість виконання будівельних робіт, в тому числі будівельних матеріалів та обладнання яке встановлюється на об?єкті, щодо будівництва об?єкта, їх відповідність вимогам робочого проекту та дотримання строків встановлені цим договором;
- вимагати від виконавця за власний рахунок виконавця усувати виявлені відхилення від робочого проекту. переробляти неякісно виконані роботи, заміняти неякісне обладнання, яке підлягає встановленню на об?єктів в ході будівництва;
- відмовитись від приймання робіт шляхом відмови від підписання відповідних актів приймання-передачі, у разі не відповідності виконаних робіт умовам цього договору, вимогам чинного законодавства України, наявність у виконаних роботах не усунутих дефектів/недоліків або неналежного оформлення відповідних документів виконавцем робіт;
- зменшити обсяг закупівлі робіт та загальну вартість цього договору за взаємною згодою сторін, у разі зменшення обсягів фінансування даних робіт;
- за наявності фінансової спроможності, на дострокову оплату виконаних по договору робіт. 6.4.6. дострокове розірвання договору можливе на умовах передбачених цим договором.
Відповідно до п. 7.1. договору, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором, сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України.
Сторони досягли принципової згоди, що оплата робіт може бути затримана замовником у разі затримки надходження коштів від грантодавця на рахунки замовника, що передбачені на фінансування даної закупівлі. Виконавець усвідомлює та приймає ризики фінансування зазначеної закупівлі та погоджується, що замовник не несе жодної відповідальності за затримку оплати спричинену відсутністю фінансування з боку грантодавця та гарантує відсутність будь-яких претензій зі свого боку до замовника за таку затримку. Разом з тим, затримка платежів не звільняє замовника від обов?язку здійснити оплату виконаних робіт на умовах та у межах суми коштів визначених цим договором, як тільки буде поновлено його фінансування.
Відповідно до п. 9.1. договору, сторони однаково інтерпретують умови цього договору та домовились докладати усіх зусиль щодо уникнення конфліктних ситуацій з приводу цього договору та вирішення спірних питань шляхом переговорів на підставі принципів добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно з п. 9.2. договору, якщо відповідний спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку згідно з умовами цього договору та національного законодавства України.
Відповідно до п. 9.3. договору, місце судового вирішення спорів: згідно вимог чинного законодавства.
Згідно з п. 11.1. договору, договір вступає в силу з моменту його підписання і діє 30 червня 2021 року але припиняється не раніше повного виконання сторонами своїх фінансових та гарантійних зобов?язань. Продовження строку дії договору та виконання зобов?язань щодо виконання робіт можливе у разі виникнення документально підтверджених об?єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі.
Відповідно до п. 12.4. договору, доповнення та зміни до договору дійсні та складають невід?ємну частину договору тільки в тому випадку якщо вони викладені в письмовій формі та підписані повноважними представниками сторін.
Згідно з п. 12.5. договору, жодна із сторін не має права передавати свої права за цим договором третій стороні без письмової згоди іншої сторони.
Відповідно до п. 12.6. договору, договір може бути припинено за взаємною згодою сторін або в односторонньому порядку шляхом направлення письмового повідомлення іншій стороні договору.
Згідно з п. 12.7. договору, умови цього договору можуть бути змінені у інших випадках з підстав передбачених чинним законодавством України, Законом України «Про публічні закупівлі».
Відповідно до п. 12.8. договору, істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов?язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:
1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;
2) покращення якості предмета закупівлі, за умови що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;
3) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку;
4) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв?язку зі зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційна до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування;
5) у інших випадках передбачених чинним законодавством.
До договору його сторони склали і підписали такі додатки: додаток №1 - договірна ціна), додаток №2 – календарний план виконання робіт (який передбачає перелік робіт з грудня 2020 року по січень 2021 року), додаток №3 – графік фінансування (який передбачає фінансування робіт у 2020 році – на суму 1139700,00 грн і на 2021 рік – на суму 980082,67 грн).
До відзиву на позовну заяву відповідач 2 долучив копію Грантової угоди від 05.02.2020 «Спільна операційна програма Румунія – Україна 2014 – 2020, яка фінансується через ENI CBC-2SOFI/2.1/10 Програма за фінансування ЄС, Румунія – Україна» (далі – Грантова угода), укладеної між Міністерством громадських робіт, розвитку та адміністрування Румунії, що діє як керівний орган Спільної організаційної програми Румунія – Україна на 2014 – 2020 роки, з однієї сторони, ОТГ Бістра-орган місцевого самоврядування, Бустра, Румунія, що діє в ролі основного бенефіціара, з іншої сторони, в партнерстві з Рахівською міською радою, щодо надання гранту ENI CBC на реалізацію проекту під назвою: «Сприяння розвитку та збереження культури гуцульського етносу в румунсько-українському прикордонному регіоні» (мета цієї угоди). 
Пункт 2.3 Грантової угоди передбачає, що період реалізації проекту становить 18 місяців, але не пізніше 31.12.2022.
Згідно із п.3.1 Грантової угоди загальний прийнятний бюджет проекту становить 321.0089,32 Євро.
Між відповідачем 1 (замовником у договорі) та відповідачем 2 (виконавцем у договорі) було укладену додаткову угоду № 1/38 від 28.12.2020 до договору № 389 від 27.11.2020, згідно якої сторони вирішили зменшити обсяг фінансування запланованих на 2020 рік на суму 136334 грн 84 коп, в зв`язку з чим абзац пункту 3.1 договору № 389 від 27.11.2020 на виконання робіт: «Реконструкція будівель та спор амфітеатру в м. Рахів по вул. Буркут, будинок б/н» виклали наступним чином: Загальна вартість робіт за цим Договором (Договірна ціна) становить 2119782 грн 67 коп без ПДВ, згідно ст. 197.11 Податкового Кодексу України, у тому числі орієнтовно на: 2020 рік - 1003365,16 грн, на 2021 рік - 1116417 грн 51 коп.
Між відповідачем 1 (замовником у договорі) та відповідачем 2 (виконавцем у договорі) було укладену додаткову угоду № 2/14-1 від 25.06.2021 до договору № 389 від 27.11.2020, згідно якої сторони вирішили продовжити строк дії договору та строк виконання зобов`язань щодо виконання робіт по об`єкту «Реконструкція будівель та споруд амфітеатру в м. Рахів по вул. Буркут, будинок б/н», (джерело фінансування - кошти Гранту Європейського Союзу надані в рамках Проекту міжнародної технічної допомоги Європейського Союзу «Сприяння культурі гуцульського етносу в румунсько-українському прикордонному регіоні» Грантовий контракт № 2SOFT/2.1/1Q від 05.02.2020 у зв`язку з виникнення додаткових робіт, що можуть вплинути на строки виконання робіт (реконструкція об`єкта) та на підставі акту обстеження будівель та споруд амфітеатру від 14.06.2021, та виклали п.11.1 договору в наступній редакції: Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє 31 грудня 2021 року, але припиняється не раніше повного виконання Сторонами своїх фінансових та гарантійних зобов`язань. Продовження строку дії договору та виконання зобов`язань щодо виконання робіт можливе у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі. 
Між відповідачем 1 (замовником у договорі) та відповідачем 2 (виконавцем у договорі) було укладену додаткову угоду № 3/30 від 30.12.2021 до договору № 389 від 27.11.2020, згідно якої сторони вирішили продовжити строк дії Договору та строк виконання зобов`язань щодо виконання робіт по об`єкту «Реконструкція будівель та споруд амфітеатру в м. Рахів по вул. Буркут, будинок б/н», (джерело фінансування - кошти Гранту Європейського Союзу надані в рамках Проекту міжнародної технічної допомоги Європейського Союзу «Сприяння культурі гуцульського етносу в румунсько-українському прикордонному регіоні» Грантовий контракт № 2SOFT/2.1/1Q від 05 лютого 2020 року у зв`язку з виникнення додаткових робіт, що можуть вплинути на строки виконання робіт (реконструкція об`єкта) та на підставі акту обстеження будівель та споруд амфітеатру від 14.06.2021, та виклали п.11.1 договору в наступній редакції: Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє 31 грудня 2022 року, але припиняється не раніше повного виконання Сторонами своїх фінансових та гарантійних зобов`язань. Продовження строку дії договору та виконання зобов`язань щодо виконання робіт можливе у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі. 
Між відповідачем 1 (замовником у договорі) та відповідачем 2 (виконавцем у договорі) було укладену додаткову угоду № 4/31 від 30.12.2021 до договору № 389 від 27.11.2020, згідно якої сторони вирішили викласти абзац третій п. 3.1. Договору № 389 від 27.11.2020 наступним чином: Загальна вартість Робіт за цим Договором (Договірна ціна) становить 2119782 гри 67 коп без ПДВ, згідно ст. 197.11 Податкового Кодексу України, у тому числі орієнтовно на: 2020 рік - 1139700,00 грн, 2021 рік - 619201 грн 96 коп, 2022 рік - 360880 грн 71 коп. Зазначена вище вартість робіт є кінцевою (незмінною) і не підлягає перегляду крім випадків, визначених цим договором. Обсяги закупівлі робіт за цим договором може бути зменшено у разі зменшення обсягів фінансування даних робіт з боку Грантодавця. Сторони досягли принципової згоди, що оплата робіт за цим договором здійснюється замовником у межах наявних коштів - залежно від фактичного надходження чергових траншів коштів Грантодавця, призначених для фінансування цих робіт». 
Між відповідачем 1 (замовником у договорі) та відповідачем 2 (виконавцем у договорі) було укладену додаткову угоду № 5 від 14.12.2022 до договору № 389 від 27.11.2020, згідно якої сторони вирішили зменшити загальну вартість робіт на суму 49728.94 грн у зв`язку з чим виклали абзац третій и. 3.1. в новій редакції: Загальна вартість Робіт за цим Договором (Договірна ціна) становить 2070053 грн 73 коп без ПДВ, згідно ст. 197.11 Податкового Кодексу України, у тому числі орієнтовно на: 2020 рік – 1003365,16 грн, 2021 рік – 755536,80 грн, 2022 рік - 311151 грн. Зазначена вище вартість робіт є кінцевою (незмінною) і не підлягає перегляду крім випадків, визначених цим договором. Обсяги закупівлі робіт за цим договором може бути зменшено у разі зменшення обсягів фінансування даних робіт з боку Грантодавця. Сторони досягли принципової згоди, що оплата робіт за цим договором здійснюється замовником у межах наявних коштів - залежно від фактичного надходження чергових траншів коштів Грантодавця, призначених для фінансування цих робіт».
16.12.2022 замовник закупівлі – Рахівська міська рада оприлюднив звіт про виконання договору про закупівлю UA-2020-10-16-004329-с від 16.12.2022 на підставі договору про закупівлю №389 від 27.11.2020, в якому вказано про таке: найменування учасника, з яким укладено договір про закупівлю – Товариство з обмеженою відповідальністю «Квадробуд–БПВ», ідентифікаційний код учасника в ЄДР – 41640213, вид предмета закупівлі – роботи; назва предмета закупівлі – ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013 Реконструкція будівель та споруд амфітеатру в місті Рахів по вулиці Буркут, будинок б/н; назва номенклатурної позиції предмета закупівлі – ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013 Реконструкція будівель та споруд амфітеатру в місті Рахів по вулиці Буркут, будинок б/н; код згідно з єдиним закупівельним словником, що найбільше відповідає назві номенклатурної позиції предмета закупівлі – ДК021-2015:45454000-4 – Реконструкція; кількість товару або обсяг виконання робіт чи надання послуг – 1 робіт; місце виконання робіт – 90600, Україна, Закарпатська область, місто Рахів, Буркут, будинок б/н; строк виконання робіт – до 30 червня 2021 року; строк дії договору про закупівлю – з 27 листопада 2020 року по 31 грудня 2021 рік; сума оплати за договором про закупівлю – 2070053,73 грн; умови оплати договору (порядок здійснення розрахунків): подія – виконання робіт; опис – розрахунок за виконані роботи здійснюється на умовах післяоплати шляхом проміжних платежів (або за виконану роботу в цілому) за фактично виконані роботи на підставі актів виконаних будівельних робіт (форма КБ-2) та довідок про вартість виконаних будівельних робіт (форма КБ-3) підписаних уповноваженими представниками сторін. тільки за умови наявності на рахунках Замовника відповідних бюджетних призначень в 2019-2021років; тип оплати – післяплата; період (днів) – 20; тип днів – календарні; розмір оплати – 100%; джерело фінансування закупівлі – інше, опис - кошти гранту Європейського Союзу надані в рамках проекту міжнародної технічної допомоги ЄС «Сприяння культурі гуцульського етносу в румунсько-українському прикордонному регіоні» Грантова угода №2SOFT/2/1/10 від 05 лютого 2020 року; сума 2191733,00 грн; причини розірвання договору якщо таке мало місце – відсутні.
Виконання ТОВ «Квадробуд-БПВ» впродовж періоду з листопада 2020 року по січень 2022 року робіт «Реконструкція будівель та споруд амфітеатру в місті Рахів по вулиці Буркут, будинок б/н» на загальну суму 2070053,73 грн на підставі спірного договору №389 від 27.11.2020 (з урахуванням укладених додаткових угод до договору № 1/38 від 28.12.2020, № 2/14-1 від 25.06.2021, №3/30 від 30.12.2021, №4/31 від 30.12.2021 і № 5 від 14.12.2022) підтверджується наступними актами приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2В) та довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (форма КБ-3), які підписані без зауважень представниками замовника-Рахівської міської ради, генпідрядника-ТОВ «Квадробуд-БПВ», скріплені відтисками печаток цих сторін, і у актах заначено, що роботи виконані на підставі договору №389 від 27.11.2020:
- відповідно до акту №1 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2020 року від 22.12.2020, загальна вартість виконаних робіт становить 1003365,16 грн;
- згідно з довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати №1 за грудень 2020 року від 22.12.2020, всього вартість виконаних будівельних робіт з ПДВ у тому числі за звітний місяць становить 1003,36516 грн;
- згідно з актом №2 приймання виконаних будівельних робіт за січень 2021 року від 21.02.2021, загальна вартість виконаних робіт становить 259438,70 грн;
- відповідно до довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати №2 за січень 2021 року від 01.02.2021, всього вартість виконаних будівельних робіт з ПДВ у тому числі за звітний місяць становить 259,43870 грн;
- згідно з актом №3 приймання виконаних будівельних робіт за березень 2021 року від 22.03.2021, загальна вартість виконаних робіт становить 153073,11 грн;
- згідно з довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати №3 за березень 2021 року від 22.03.2021, всього вартість виконаних будівельних робіт з ПДВ у тому числі за звітний місяць становить 153,07311 грн; 
- відповідно до акту №4 приймання виконаних будівельних робіт за липень 2021 року від 24.07.2021, загальна вартість виконаних робіт становить 343024,99 грн; 
- згідно з довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати №4 за липень 2021 року від 24.07.2026, всього вартість виконаних будівельних робіт з ПДВ у тому числі за звітний місяць становить 343,02499 грн; 
- відповідно до акту №5 приймання виконаних будівельних робіт за січень 2022 року від 28.01.2022, загальна вартість виконаних робіт становить 311151,77 грн; 
- згідно з довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати №5 за січень 2022 року від 28.01.2022, всього вартість виконаних будівельних робіт з ПДВ у тому числі за звітний місяць становить 311,15177 грн.
За виконані ТОВ «Квадробуд-БПВ» впродовж періоду з листопада 2020 року по січень 2022 року роботи «Реконструкція будівель та споруд амфітеатру в місті Рахів по вулиці Буркут, будинок б/н» на загальну суму 2070053,73 грн на підставі спірного договору №389 від 27.11.2020 (з урахуванням укладених додаткових угод до договору № 1/38 від 28.12.2020, № 2/14-1 від 25.06.2021, №3/30 від 30.12.2021, №4/31 від 30.12.2021 і № 5 від 14.12.2022) Рахівська міська рада перерахувала Товариству кошти в загальній сумі 2070053,73 грн на підставі таких платіжних доручень, у яких у призначенні платежу зазначено про оплату за виконану роботу згідно актів форми КБ-2В на підставі договору №389 від 27.11.2020: 
- відповідно до платіжного доручення №18 (внутрішній номер 196222126) від 28.01.2022, Рахівська міська рада перерахувала на банківський рахунок ТОВ «Квадробуд–БПВ» суму в розмірі 7246,07 грн;
- згідно платіжного доручення №17 (внутрішній номер 196221469) від 28.01.2022, Рахівська міська рада перерахувала на банківський рахунок ТОВ «Квадробуд–БПВ» суму в розмірі 303905,70 грн; 
- відповідно до платіжного доручення №484 від 29.07.2021, Рахівська міська рада перерахувала на банківський рахунок ТОВ «Квадробуд–БПВ» суму в розмірі 343024,99 грн; 
- згідно з платіжним дорученням №109 від 22.03.2021, Рахівська міська рада перерахувала на банківський рахунок ТОВ «Квадробуд–БПВ» суму в розмірі 153073,11 грн; 
- відповідно до платіжного доручення №34 від 03.02.2021, Рахівська міська рада перерахувала на банківський рахунок ТОВ «Квадробуд–БПВ» суму в розмірі 259438,70 грн; 
- згідно з платіжним дорученням №1310 від 22.12.2020, Рахівська міська рада перерахувала на банківський рахунок ТОВ «Квадробуд–БПВ» суму в розмірі 1003365,16 грн.
Рішенням Адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 22.07.2021 №63/40-р/к у справі №63/4-01-25-2021 визнано дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Квадробуд-БПВ» у вигляді узгодження своєї поведінки з ФОП Думин М.І. (свідоцтво про смерть СЕРІЯ НОМЕР_1 ) під час участі у процедурі закупівлі; «ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013 Реконструкція будівель та споруд амфітеатру в місті Рахів по вулиці Буркут, будинок б/н», ідентифікатор закупівель UA-2020-10-16-004329-с, замовником якої була Рахівська міська рада, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, що передбачене пунктом 4 частини другої статті 6 та пунктом 1 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів торгів; на підставі статті 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції», за вчинене порушення законодавства про захист економічної конкуренції, вказане у пункті 1, накладено на ТОВ «Квадробуд- БПВ» (ідентифікаційний код юридичної особи 41640213) штраф у розмірі 68000,00 грн.
Товариством з обмеженою відповідальністю «Квадробуд-БПВ» було подано позовну заяву до Господарського суду Львівської області з позовними вимогами до Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним та скасування рішення адміністративної колегії від 22.07.2021 №63/40-р/к (справа №914/3028/21). 
08.02.2022 Господарським судом Львівської області було ухвалено рішення у справі №914/3028/21, згідно з яким у задоволенні позову ТОВ «Квадробуд-БПВ» до Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним та скасування рішення адміністративної колегії від 22.07.2021 №63/40-р/к відмовлено повністю.
Відповідно до постанови Західного апеляційного господарського суду у справі №914/3028/21, апеляційну скаргу ТОВ «Квадробуд–БПВ» за вих №15 від 18.04.2022 залишено без задоволення та рішення Господарським судом Львівської області від 08.02.2022 у справі №914/3028/21 залишено без змін.
Згідно з висновком про результати моніторингу процедури закупівлі UA-2020-10-16-004329-с, складеним 26.01.2021 Західним офіс Держаудитслужби в особі Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області (долученим прокурором до позовної заяви), вбачається, що за результатами аналізу питання щодо повноти відображення інформації в оголошенні про проведення відкритих торгів даним управлінням встановлені порушення вимог пункту 8 частини 2 статті 21 Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки перебіг строку дії тендерної пропозиції починається із дати кінцевого строку подання тендерних пропозицій. Також в ході моніторингу встановлено, що тендерним комітетом замовника за результатами розгляду тендерної пропозиції ТОВ «КВАДРОБУД-БПВ» прийнято рішення про відсутність підстав для його відхилення та визначено переможцем торгів, як такого, що відповідає кваліфікаційним критеріям відповідно до статті 16 Закону України «Про публічні закупівлі» та відсутні підстави для відмови в участі у процедурі закупівлі відповідно до статті 17 цього ж Закону. За результатами розгляду документів, поданих учасником ТОВ «КВАДРОБУД-БПВ» встановлена його невідповідність кваліфікаційним критеріям щодо наявності досвіду виконання аналогічних договорів та працівників відповідної кваліфікації, які мають необхідні знання та досвід відповідно до умов тендерної документації, встановленим Замовником на їх підтвердження. Враховуючи зазначене, учасником ТОВ «КВАДРОБУД-БПВ» документально не підтверджено (в повному обсязі) кваліфікаційні критерії щодо досвіду виконання аналогічних договорів та наявність працівників відповідної кваліфікації, які мають необхідні знання та досвід у спосіб, встановлений замовником у тендерній документації та який би в повній мірі відповідав вимогам замовника. Однак, замовником за результатами розгляду тендерної пропозиції ТОВ «КВАДРОБУД-БПВ» не виявлено невідповідності в документах, поданих учасником на підтвердження відповідності кваліфікаційним критеріям відповідно до статті 16 цього ж Закону та, як наслідок, в порушення частини 16 статті 29 цього ж Закону не розміщено повідомлення про усунення невідповідностей, що спричинило порушення абзаців 2 та 3 пункту 1 частини 1 статті 31 Закону України «Про публічні закупівлі», а саме: визначення переможцем учасника, пропозиція якого не відповідає кваліфікаційним (кваліфікаційному) критеріям, установленим статтею 16 Закону у спосіб, встановлений у тендерній документації. Враховуючи зазначене, тендерна пропозиція учасника ТОВ «КВАДРОБУД-БПВ» підлягала відхиленню у відповідності до абзаців другого та третього пункту 1 частини 1 статті 31 Закону. 
З огляду на встановлені порушення законодавства у сфері закупівель, керуючись статтями 2 та 5 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області у висновку про результати моніторингу процедури закупівлі UA-2020-10-16-004329-с від 26.01.2021 зобов`язало Рахівську міську раду щодо порушень, які на даному етапі неможливо усунути в установленому законодавством порядку, вжити заходів з недопущення таких порушень в подальшому та протягом п`яти робочих днів з дня оприлюднення висновку оприлюднити через електронну систему закупівель інформацію та/або документи, що свідчать про вжиття таких заходів.
Зазначені обставини стали підставою для подання прокурором позову до суду задля захисту інтересів держави.
Водночас, як вбачається з рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.11.2021 у справі № 260/521/21 у лютому 2021 року Рахівська міська рада звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Західного офісу Держаудитслужби, в особі Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області про визнання протиправним і скасування висновку Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області про результати моніторингу закупівлі«ДСТУ Б.Д. 1.1-1:2013 «Реконструкція будівель та споруд амфітеатру в м. Рахів по вул. Буркут. буд. б/н» (UA-2020-10-16-004329-с), оприлюдненого 26.01.2021.
Згідно з рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.11.2021 у справі № 260/521/21, яке набрало законної сили 22.12.2021 (що встановлено із відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень), позов Рахівської міської ради до Західного офісу Держаудитслужби в особі Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області задоволений та визнано протиправним і скасовано висновок Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області про результати моніторингу закупівлі UA-2020-10-16-004329-с оприлюднений 26.01.2021.
Відповідно до Акту контрольних обмірів обсягів робіт виконаних підрядною організацією ТОВ «Квадробуд-БПВ» на об`єкті: «Реконструкція будівель та споруд амфітеатру в місті Рахів по вулиці Буркут, будинок, б/н» від 11.12.2024 вбачається, що у ході ревізії бюджету Рахівської територіальної громади (Рахівського міського бюджету) та окремих питань фінансово-господарської діяльності Рахівської міської ради за період з 01.01.2021 по 31.08.2024, станом на 22.11.2024 проведено контрольні обміри обсягів ремонтних робіт, що виконувалися підрядною організацією ТОВ «Квадробуд-БПВ» на об`єкті: «Реконструкція будівель та споруд амфітеатру в місті Рахів по вулиці Буркут, будинок, б/н» згідно договорів підряду №389 від 27.11.2020 і №391 від 07.10.2022. Комісією, створеною розпорядженням міського голови міста Рахів 19.11.2024 №202, за участі представників ТОВ «Квадробуд-БПВ» та в присутності завідувача сектору контролю у сфері будівництва Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області, за результатами контрольних обмірів по виконанню робіт згідно договору підряду №389 від 27.11.2020 по актах форми КВ-2В (тобто актах приймання виконаних будівельних робіт) №2 за січень 2021 року на суму 259438,70 грн, №3 за березень 2021 року на суму 153073,11 грн, №4 за липень 2021 року на суму 343024,99 грн, №5 за січень 2022 року на суму 311151,77 грн (до уваги взято обсяг робіт, включених в акт №1 за грудень 2020 року на суму 1003365,16 грн), тобто по усіх актах виконання робіт за договором №389 від 27.11.2020 на загальну суму 2070053,73 – відхилення (завищення) обсягу виконаних робіт не встановлено.
Правове обґрунтування і оцінка суду
Щодо представництва прокурором інтересів позивача
Згідно положень ст. 4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
За змістом ст. 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.
Згідно з абз.1 і 2 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті.
Згідно з положеннями ч.ч. 3-5 ст. 53 ГПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження в якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Водночас п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках та у порядку, що визначені законом.
Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».
З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи №806/1000/17).
У справі, що розглядається, прокурор обґрунтував наявність «інтересів держави» необхідністю захисту порушених законних економічних (матеріальних) інтересів держави у цілому.
Так, державний та місцеві бюджети є однією з головних ланок фінансової системи нашої країни, за рахунок якої забезпечується виконання покладених на неї функцій. При цьому виконання державного та місцевих бюджетів за видатками реалізується у більшій своїй частині завдяки здійсненню закупівель товарів, робіт та послуг. Завдяки чіткому та ефективному функціонуванню бюджетної сфери забезпечуватиметься й належне фінансування господарської та соціальної сфери, зокрема, своєчасно виплачуватиметься заробітна плата, пенсії, стипендії та інші платежі, бюджетні кошти використовуватимуться за цільовим призначенням. 
Тільки належне дотримання всіма учасниками бюджетних відносин законодавчих норм та своєчасне поновлення порушених державних інтересів у цій сфері сприятиме ефективному функціонуванню усієї бюджетної системи України. 
Бюджетним кодексом України визначено правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства. 
Відповідно до ч. 1 ст. 22 БК України для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. 
Правовідносини, пов`язані з використанням бюджетних коштів, становлять суспільний інтерес, а незаконність правочинів, на підставі яких ці кошти витрачаються, такому суспільному інтересу не відповідає. 
Інтереси держави у сфері бюджетних відносин полягають в ефективному використанні бюджетних коштів, дотриманні цілей бюджетних асигнувань та призначень (п.п. 4, 6 ч. 1 ст. 7 БК України).
Згідно ч.1 ст. 5 Закону України «Про публічні закупівлі» закупівлі здійснюються за такими принципами:1) добросовісна конкуренція серед учасників; 2) максимальна економія, ефективність та пропорційність; 3) відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; 4) недискримінація учасників та рівне ставлення до них; 5) об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; 6) запобігання корупційним діям і зловживанням.
Неефективне використання (безпідставне витрачання) бюджетних коштів порушує державні інтереси у зазначеній сфері, оскільки створює загрозу економічній безпеці держави, порушує порядок надходження, акумулювання та використання бюджетних коштів, що унеможливить фінансування видатків бюджетів, у тому числі захищених. 
Отже, суд погоджується з доводами прокурора, що виконання зобов`язань за договором, укладеними з порушенням законодавства у сфері публічних закупівель, не відповідає меті Закону України «Про публічні закупівлі» та принципам, за якими мають здійснюватися публічні закупівлі, закріпленими в статті 5 даного Закону. А тому порушення процедури публічних закупівель унеможливлює раціональне та ефективне використання бюджетних коштів.
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
У п.140 постанови від 11.06.2024 у справі №925/1133/18 Велика Палата Верховного Суду вказала такі узагальнюючі висновки щодо права звернення прокурора до суду в інтересах держави:
1) прокурор звертається до суду в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, якщо:
- орган є учасником спірних відносин і сам не порушує інтересів держави, але інший учасник порушує (або учасники порушують) такі інтереси;
- орган не є учасником спірних відносин, але наділений повноваженнями (компетенцією) здійснювати захист інтересів держави, якщо учасники спірних відносин порушують інтереси держави;
2) прокурор звертається до суду в інтересах держави як самостійний позивач, якщо:
- відсутній орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах;
- орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є учасником спірних відносин і сам порушує інтереси держави.
Отже, перший «виключний випадок» представництва прокурором інтересів держави передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захист або здійснює неналежно.
«Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Аналогічна правова позиція про застосування вказаних норм права викладена в постановах Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 20.09.2018 по справі №924/1237/17, від 06.02.2019 у справі №927/246/18, від 22.10.2019 у справі №914/648/17, постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі №924/1256/17, постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц.
У рішенні від 08.04.1999 №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах», висловив позицію про те, що під ним потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади (п. 2 резолютивної частини). 
У даному спорі уповноваженим суб`єктом владних повноважень є Західний офіс Держаудитслужби.
У ч. 4 ст. 7 Закону України «Про публічні закупівлі» зазначено, що контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю. 
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю. 
Головними завданнями органу державного фінансового контролю серед інших є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують кошти з бюджетів усіх рівнів, за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі (ст. 2 вказаного Закону). 
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» органи Держаудитслужби України здійснюють державний фінансовий контроль за цільовим та ефективним використанням коштів державного і місцевих бюджетів; усуненням виявлених недоліків і порушень. 
За змістом ст. 5 вказаного Закону контроль за дотриманням законодавства у сфері закупівель здійснюється шляхом проведення моніторингу закупівлі у порядку, встановленому Законом України «Про публічні закупівлі», проведення перевірки закупівель, а також під час державного фінансового аудиту та інспектування. 
При цьому, на підставі п. п. 8, 10 ч. 1 ст. 10 зазначеного Закону органу державного фінансового контролю надається право, зокрема, порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів. 
Відповідно до п. 1 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43, Держаудитслужба є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю. 
Основними завданнями Держаудитслужби є реалізація державної політики у сфері державного фінансового контролю; здійснення державного фінансового контролю, спрямованого на оцінку ефективного, законного, цільового, результативного використання та збереження державних фінансових ресурсів, досягнення економії бюджетних коштів (п. п. 1, 3 п. 3 указаного Положення).
Відповідно до п. 7 указаного Положення Держаудитслужба здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку міжрегіональні територіальні органи.
Реалізацію повноважень Держаудитслужби на території Закарпатської області здійснює Західний офіс Держаудитслужби згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 № 266 «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Державної аудиторської служби». 
Основним завданням Західного офісу Держаудитслужби є реалізація повноважень Держаудитслужби на території, у тому числі, Закарпатської області. 
Відтак саме Західний офіс Держаудитслужби як територіальний орган державного фінансового контролю наділений повноваженнями щодо здійснення заходів державного фінансового контролю з метою ефективного, законного, результативного використання державних фінансових ресурсів, досягнення економії бюджетних коштів, у тому числі у сфері здійснення публічних закупівель. 
Отже, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного та місцевих бюджетів, і в разі виявлення порушень законодавства має право пред`явити обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень. 
Крім того, питання наявності у органу державного фінансового контролю відповідних повноважень неодноразово становило собою предмет розгляду Верховного Суду, за результатами якого сформульовано сталу та однозначну правову позицію про наявність у Державної аудиторської служби України (та її територіальних органів) повноважень на звернення до суду із відповідними позовами, а так само про обґрунтованість визначення останньої прокурором як органу, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. 
Так, Верховний Суд у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі №924/1256/17 та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №906/296/18, від 20.02.2019 у справі №912/894/18, від 10.04.2019 у справі №909/569/18, від 15.05.2019 у справі №911/1497/18, від 21.05.2019 у справі №912/895/18, від 29.05.2019 у справі №909/545/18, від 20.11.2019 у справі №912/2887/18, від 29.07.2020 у справі №924/316/18, від 30.07.2020 у справі №904/5598/18, від 01.09.2020 у справі №911/1534/19, від 06.10.2020 у справі №905/121/19 неодноразово вказував на наявність у Держаудитслужби права на звернення до суду з позовами та сформував однозначний правовий висновок, згідно з яким ця служба є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у таких правовідносинах. 
Така ж позиція щодо наявності в прокурора підстав для представництва інтересів держави у справах щодо порушення законодавства про публічні закупівлі в особі органів Держаудитслужби підтверджена у Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі №922/2321/22, провадження №12-57гс23. 
Тому, суд виснує, що прокурор правильно визначив позивачем у справі орган, уповноважений державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах - Західний офіс Держаудитслужби.
Щодо нездійснення/неналежного здійснення органом, уповноваженим державою на захист її інтересів у спірних правовідносинах (Західним офісом Держаудитслужби) дій щодо захисту інтересів держави протягом розумного строку після того, як прокурор повідомив йому про можливе порушення інтересів держави, що дало правові підстави прокурору для заявлення цього позову.
Як було вказано вище, «нездійснення або неналежне здійснення суб`єктом владних повноважень своїх функцій» обґрунтовується та доводиться прокурором у кожному конкретному випадку самостійно з огляду на конкретні обставини справи. 
Згідно з висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. 
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. 
Західний офіс Держаудитслужби як орган, уповноважений державою на захист її інтересів у спірних правовідносинах, такого захисту не здійснював.
Окружною прокуратурою з метою спонукання Західного офісу Держаудитслужби вжити відповідних заходів реагування, в тому числі в судовому порядку, на адресу останнього надсилались листи від 21.05.2024 №07.52-104-3260вих-24 та від 21.05.2024 №07.52-104-3261вих-24.
У відповідь Західний офіс Держаудитслужби згідно з листами від 07.06.2024 №130713-17/1215 і від 04.06.2024 №130717-17/1189 повідомив, що відсутні підстави для проведення державного фінансового контролю, також зазначив, що орган державного фінансового контролю позбавлений права звернення до суду із позовами про визнання недійсними договорів про закупівлю товарів, робіт та послуг за бюджетні кошти.
Отже, Західним офісом Держаудитслужби протягом розумного строку не було вжито жодні заходи для усунення порушення інтересів держави, зокрема, вказаний державний орган самостійно не звернулися до суду з позовом в інтересах держави, що є достатнім аргументом для підтвердження їх бездіяльності та достатньою підставою для звернення прокурора до суду із позовом в інтересах держави.
У питаннях дотримання прокурором приписів ст.23 Закону «Про прокуратуру» суд виходить з того, що критерій «розумності» строку має визначатися з урахуванням великого кола чинників і не може бути оцінений виключно темпорально. Обчислення розумного строку для реагування відповідного органу повинно враховувати не лише останні повідомлення прокурора про звернення до суду, а й попередні листування щодо виявленого порушення.
Аналогічну правову позицію викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.06.2021 у справі №927/491/19.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18 зазначив, що прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі №903/129/18 зроблено висновок, згідно з яким факт незвернення до суду органу, уповноваженого державою на захист її інтересів у спірних правовідносинах, з позовом свідчить про те, що такий орган неналежно виконує свої повноваження щодо необхідного захисту, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян – членів територіальної громади – та звернення до суду з позовом. 
Норма ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» вимагає від прокурора доведення лише факту нездійснення або неналежного здійснення уповноваженим органом своїх повноважень, а не встановлення причин нездійснення уповноваженими органами своїх функцій щодо захисту інтересів держави. 
Таким чином, незалежно від причин незвернення до суду Західного офісу Держаудитслужби, цей факт свідчить, що вказаний орган влади не виконує своїх повноважень із захисту інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням бюджетних коштів. 
Зважаючи на викладене та з огляду на те, що прокурор у позовній заяві навів підстави для представництва інтересів держави, обґрунтував, у чому полягає порушення цих інтересів, та визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, суд дійшов висновку, що прокурор підтвердив підстави для представництва інтересів держави у цій справі та обґрунтовано звернувся до суду в інтересах держави в особі Західного офісу Держаудитслужби.
А тому суд відхиляє аргументи відповідача 2 у відзиві на позовну заяву про залишення без розгляду позовної заяви Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області в інтересах держави в особі позивача - Західного офісу Держаудитслужби, до Рахівської міської ради і ТОВ «Квадробуд–БПВ» про визнання недійсним договору №389 від 27.11.2020 про реконструкцію будівель та споруд амфітеатру в місті Рахів та стягнення коштів за договором. 
Поряд з цим, Тячівською окружною прокуратурою Закарпатською обласною дотримано вимоги ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», у зв`язку з чим попередньо до пред`явлення позову Західний офіс Держаудитслужби був повідомлений прокуратурою згідно з листом від 11.06.2024 №07.52-104-3747ВИХ-24 про наявність підстав для представництва інтересів держави шляхом звернення до Господарського суду Закарпатської області із вказаним позовом. 
Щодо спірних правовідносин 
Статтею 15 ЦК України унормовано право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Наведена норма визначає об`єктом захисту саме порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина 1 статті 16 ЦК України).
Відповідно до частин 1 та 2 статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних зі здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до частини 2 статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
За змістом положень вказаних норм, правом на пред`явлення позову до господарського суду наділені, зокрема юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.
В контексті завдань господарського судочинства звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача.
Однак, наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а лише однією з необхідних умов для реалізації встановленого вказаними вище нормами права.
Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ГПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
У цьому контексті суд звертає увагу на таке.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі – Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
При цьому Європейський суд справ людини у своїх рішеннях наголошує, що Конвенція покликана гарантувати не теоретичні чи ілюзорні права, а права практичні та ефективні (пункт 192 рішення у справі «Scordino v. Italy (№ 1)» від 29.03.2006, заява № 36813/97; пункт 45 рішення у справі «Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany» від 12.07.2001, заява № 42527/98).
Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем. При цьому обов`язком позивача є доведення / підтвердження в установленому законом порядку наявності факту порушення та / або оспорювання його прав та інтересів.
Водночас підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та / або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.09.2022 у справі № 916/144/17.
Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
У свою чергу, суд перевіряє доводи позивача і, залежно від встановленого, вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити. Схожий за змістом висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц.
Оцінка предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (постанови Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 22.09.2022 у справі № 924/1146/21, від 06.10.2022 у справі № 922/2013/21, від 17.11.2022 у справі № 904/7841/21).
Водночас, положення частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права, як визнання недійсним правочину (господарської угоди).
Цивільний закон визначає правочин як дію особи, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; шляхом укладання правочинів суб`єкти цивільних відносин реалізують свої правомочності, суб`єктивні цивільні права за допомогою передачі цих прав іншим учасникам.
Відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Отже, наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору.
Такі висновки Верховного Суду щодо застосування частини першої статті 215 Цивільного кодексу України викладені у численних постановах, зокрема у постанові від 24 квітня 2020 року у справі № 522/25151/14-ц, а також у постановах від 22 червня 2020 року у справі № 177/1942/16-ц, від 25 березня 2024 року у справі № 336/6023/20, та є усталеними.
Згідно з частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні положення статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.
Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.04.2025 у справі № 910/9128/23, від 14.01.2025 у справі № 925/1459/23, від 01.10.2024 у справі № 910/20103/23, від 15.10.2024 у справі № 917/531/19, від 20.02.2024 у справі №903/1037/22, від 19.03.2024 у справі № 910/4293/22.
Крім того, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, у разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.04.2025 у справі № 910/9128/23, від 14.01.2025 у справі № 925/1459/23, від 08.08.2024 у справі №917/1024/22 від 18.05.2023 у справі № 906/743/21, від 03.08.2023 у справі № 909/654/19, від 19.10.2022 у справі № 912/278/21.
При цьому невідповідність правочину актам законодавства як підстава його недійсності повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства. Саме по собі відступлення сторонами від положень законодавства, регулювання їх іншим чином не свідчить про суперечність змісту правочину Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.08.2024 у справі № 917/1024/22, від 01.10.2024 у справі № 910/20103/23, від 15.10.2024 у справі № 917/531/19.
Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.
Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.04.2025 у справі № 910/9128/23, від 14.01.2025 у справі № 925/1459/23, від 08.08.2024 у справі №917/1024/22, від 20.02.2024 у справі № 903/1037/22, від 19.03.2024 у справі №910/4293/22.
Підставою недійсності спірного у цій справі договору прокурор визначив положення частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України та зазначив про те, що укладений сторонами договір суперечить інтересам держави і суспільства, оскільки був укладений за результатом закупівлі, проведення якої відбулося з порушенням її учасниками законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів закупівлі, з порушенням встановленого Законом України «Про публічні закупівлі» принципу добросовісної конкуренції серед учасників, які проявили недобросовісну поведінку, що встановлено рішенням Адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 22.07.2021 №63/40-р/к у справі №63/4-01-25-2021.
Так, відповідно до частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
Норми чинного законодавства не містять визначення понять «інтерес» загалом та «інтерес держави і суспільства» зокрема, законодавство України не містить ні орієнтовного переліку сфер, у яких існують державні інтереси, ні критеріїв чи способів їх визначення, а відтак, оскільки поняття «інтереси держави» має невизначений зміст, в кожному конкретному випадку необхідно встановити, порушені чи ні інтереси окремої особи або держави.
Суд виходить з того, що державні інтереси - це інтереси, пов`язані з потребою у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (див. рішення Конституційного Суду України у рішенні № 3-рп/99 від 08.04.1999).
Відповідно до висновку Верховного Суду щодо застосування частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України, викладеного у постанові від 20 березня 2019 року у справі №922/1391/18, та який був підтверджений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19 грудня 2025 року у справі №922/3456/23, аналіз частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України свідчить про те, що ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.
Відтак для правильного вирішення спору у цій справі при застосуванні частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України необхідно встановити, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення спірного договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов`язання, а також наявність наміру (умислу) у кожної із сторін.
При цьому, суд зазначає, що не будь-які порушення актів цивільного законодавства, вчинені під час укладення договору, мають своїм наслідком невідповідність правочину інтересам держави і суспільства.
Наявність у сторін (сторони) правочину такого наміру (умислу) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.
Як зазначила об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 19.12.2025 у справі №922/3456/23, наслідки, передбачені реченнями 2 3 частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України, не спрямовані на поновлення майнової сфери постраждалого учасника цивільно-правових правовідносин. Передбачені законом санкції мають за мету покарати осіб, які вчинили заборонений законодавством правочин.
За загальним правилом правовим наслідком недійсності правочинів є повернення сторін у стан, що передував укладенню правочину (абзац 2 частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України). 
Такий правовий наслідок спрямований на те, аби нівелювати все, що відбулося, і зробити його юридично незначущим.
Супроводжувальним правовим наслідком недійсності правочину є можливість відшкодування винною стороною правочину збитків та моральної шкоди, завданої другій стороні правочину. Такий правовий наслідок спрямований на те, аби досягти компенсації понесених такою стороною втрат, тобто є проявом дії компенсаційних засад цивільного права.
Оскільки відшкодування збитків та моральної шкоди є видом цивільно-правової відповідальності, їх стягнення відбувається на користь приватної особи, в її інтересах і саме задля неї.
Водночас, як зазначено у вже згадуваній постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23, в частині 3 статті 228 Цивільного кодексу України передбачаються зовсім інші правові наслідки: спрямовані на реакцію з боку держави на правопорушення сторони/сторін правочину; ініціатором цих правових наслідків є держава, а не сторона правочину; ці правові наслідки встановлені в публічних інтересах (як їх розуміє держава), а не в приватноправових; наслідки полягають не у відновленні становища, що існувало до вчинення правочину, а у вилученні майна; ці правові наслідки не можна розцінювати як відшкодування збитків. Тому, за висновком об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, такі правові наслідки не належать до компенсаційних, адже вони є сутнісно іншими та є різновидом конфіскації майна державою.
При цьому стосовно відповідності приписів частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України критеріям Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо сумісності втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, то об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23 зазначила, що конфіскація без вироку суду розглядається ЄСПЛ як втручання у право власності, захищене статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Водночас, суд, вирішуючи питання щодо застосування частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України, має враховувати те, що санкції, передбачені частиною 3 статті 228 Цивільного кодексу України, є не компенсаційними, а конфіскаційними, які передбачають стягнення всього отриманого за правочином на користь держави. Ці санкції спрямовані не на відновлення правового стану, який існував до порушення, а на покарання осіб, які порушили законодавчу заборону вчиняти правочин, який не відповідає інтересам держави і суспільства.
В аспекті застосування приписів частини 3 статті 228 ЦК України прикметною є правова позиція, що викладена у постанові Верховного Суду від 13.11.2024 у справі №911/934/23, за якою «…санкції, передбачені частиною третьою статті 228 ЦК України, частиною першою статті 208 ГК України, не є компенсаційними, оскільки положеннями зазначених норм передбачено застосування цих санкцій на користь держави незалежно від ступеню негативного впливу виконання правочину на майновий стан держави, та навіть незалежно від того, чи наявний такий вплив взагалі. Отже, санкції, передбачені частиною третьою статті 228 ЦК України, частиною першою статті 208 ГК України, не є способами захисту прав держави, а є конфіскаційними санкціями. Вони спрямовані на покарання осіб, які порушили законодавчу заборону вчиняти правочин, який не відповідає інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Застосування цих санкцій є втручанням держави у право власності приватних осіб. Тому підлягає застосуванню стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до зазначеної статті кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:
- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;
- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;
- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.
Критерій обґрунтованості втручання виконаний, оскільки санкції передбачені у національному законодавств, а саме частиною третьою статті 228 ЦК України, частиною першою статті 208 ГК України. Критерій легітимної мети в частині цих майнових санкцій теж виконаний, оскільки вчинення дій, які не відповідають інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, знаходиться у сфері загальних інтересів. Але колегія суддів вважає, що критерій розумного балансу (пропорційності) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення, - не виконаний.
Так, ЄСПЛ у справі Imeri v. Croatia від 24 червня 2021 року (заява № 77668/14) зробив висновок, що принцип пропорційності має бути дотриманий не лише щодо визначення правил щодо суворості санкцій, але й оцінки факторів, які можуть бути взяті до уваги при встановленні санкцій (пункт 84). Зокрема, в зазначеній справі ЄСПЛ взяв до уваги той факт, що заявники не мали кримінального минулого та що вони не підозрювалися чи не були обвинувачені у вчиненні жодного кримінального правопорушення.
Колегія суддів вважає, що норми частини третьої статті 228 ЦК України, частини першої статті 208 ГК України порушують принцип пропорційності у двох аспектах: як в частині суворості санкцій, так і в частині неврахування факторів, які мають бути взяті до уваги при встановленні санкцій.
Зазначені наведеними вище статтями санкції визначаються в розмірі вартості предмета договору незалежно від того, в чому саме полягає невідповідність правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, якою мірою порушені інтереси держави і суспільства, його моральні засади. Відтак, не враховується ступінь тяжкості правопорушення та його наслідків.
Санкції застосовуються без урахування будь-яких інших факторів, які мали б бути взяті до уваги. Наприклад, на їх застосування не впливає чи було вчинене правопорушення під впливом погрози, примусу; чи було воно вчинено повторно чи за попередньою змовою тощо.
При цьому суд, застосовуючи такі санкції, позбавлений можливості врахувати зазначені фактори, оскільки закон імперативно встановлює розмір таких санкцій у вигляді всього одержаного за правочином або належного за ним. Тобто у даному випадку закон встановлює абсолютно визначені та безальтернативні санкції, а суд не має розсуду для визначення (корегування) їх розміру.
Крім того, положення частини третьої статті 228 ЦК України, частини першої статті 208 ГК України передбачають застосування санкцій навіть до сторони правочину, яка не винна у правопорушенні (вчиненому іншою стороною), та є добросовісною.
Так, у таких випадках з добросовісної сторони правочину стягується в дохід держави все одержане нею або належне їй на відшкодування виконаного незалежно від того, чи було фактично повернуто такій стороні все одержане іншою стороною, чи ні.
При цьому за висновками ЄСПЛ справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07))».
З урахуванням викладеного Верховний Суд у постанові від 13.11.2024 у справі №911/934/23 дійшов висновку про те, що норми частини третьої статті 228 ЦК України та частини першої статті 208 ГК України не підлягають застосуванню як такі, що порушують критерій сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції у світлі практики ЄСПЛ.
Означений висновок (як і ряд інших правових позицій) був уточнений об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 19.12.2025 у справі №922/3456/23 таким чином:
«При визначенні підстав для застосування ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України, яка містить санкцію конфіскаційного характеру, не властиву нормам цивільного законодавства, і яка несе в собі високі ризики втручання держави в право власності приватних осіб, суд має враховувати критерії, визначені ЄСПЛ, щодо пропорційності покарання (конфіскації без вироку суду) та можливості обрання менш обтяжливого заходу для винної сторони правочину (двосторонньої реституції, стягнення збитків, штрафу тощо).
Ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції».
Таким чином, суд виснує, що для застосування приписів частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України прокурор у цій справі мав довести те, що сам спірний правочин за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства, виходячи з зазначених вище критеріїв.
Однак, за встановленими судом обставинами, прокурор у позовній заяві та в судових засіданнях в обґрунтування недійсності спірного договору на підставі частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України посилається виключно на те, що спірний договір був укладений з порушенням принципу добросовісної конкуренції серед учасників.
Тобто, фактично доводи прокурора зводяться до обставин порушення учасниками закупівлі правил конкуренції, які були допущені під час проведення процедур закупівлі, що встановлено у рішенні Адміністративної колегії Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 22.07.2021 №63/40-р/к у справі №63/4-01-25-2021, а не до того, що безпосередньо сам укладений договір порушує інтереси держави та суспільства.
Дослідивши доводи, наведені прокурором в обґрунтування підстав недійсності спірного у цій справі договору, суд резюмує, що прокурором не надано жодного доказу, який б підтверджував завідомо суперечливу інтересам держави і суспільства мету укладення спірного правочину, наявність його протиправних наслідків, а також умисел сторін на укладення договору, що суперечить зазначеним інтересам, зокрема, не довів спрямованість і відповідність спірного правочину ознакам, які б свідчили про посягання на суспільні, економічні чи соціальні основи держави і суспільства. При цьому, обвинувальний вирок у кримінальному провадженні, який би мав преюдиційне значення для цієї господарської справи, не виносився та прокурором суду не надавався.
Навпаки, за встановленими у справі обставинами, які визнаються усіма учасниками справи, які подали заяви по суті позову, спірний договір підряду №389 від 27.11.2020 має реальний характер, остаточна ціна договору відповідно до п. 3.1. договору, з урахуванням укладеної додаткової угоди до договору № 5 від 14.12.2022, а саме: 2070053,73 грн не перевищує ціну закупівлі UA-2020-16-004329-с, що визначена в оголошенні про публічну закупівлю, а роботи по реконструкції будівель та споруд амфітеатру в м.Рахів по вулиці Буркут, згідно оспорюваного договору відповідачами виконано в повному обсязі.
Таким чином, за результатами виконання оспорюваного прокурором договору було в повній мірі досягнуто мету публічної закупівлі, а прокурором, в свою чергу, не доводиться жодним доказом, що внаслідок укладення оспорюваного правочину держава понесла майнову шкоду, переплатила кошти або отримала товар неналежної якості, зокрема:
- не надано доказів завищення виконання робіти за спірним договором та/чи невиконання, неналежне виконання таких робіт;
- не доведено обставин нераціональності використання коштів та економічну доцільність позову з урахуванням того, що публічний інтерес на предмет закупівлі, яким були роботи – ДСТУ Б.Д.1.1-1:2013 Реконструкція будівель та споруд амфітеатру в м.Рахів по вулиці Буркут, будинок б/н в разі задоволення позову потребуватиме подальшого витрачання бюджетних коштів для проведення повторної публічної закупівлі.
Більше того, суд звертає увагу, що згідно з Актом контрольних обмірів обсягів робіт виконаних підрядною організацією ТОВ «Квадробуд-БПВ» на об`єкті: «Реконструкція будівель та споруд амфітеатру в місті Рахів по вулиці Буркут, будинок, б/н» від 11.12.2024, складеним у тому числі за участі завідувача сектору контролю у сфері будівництва Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області, за результатами контрольних обмірів по виконанню робіт згідно договору підряду №389 від 27.11.2020 по усіх актах форми КВ-2В (тобто актах приймання виконаних будівельних робіт) на загальну суму 2070053,73 – жодних відхилень (завищення) обсягу виконаних робіт не встановлено.
За таких обставин у цьому випадку відсутній причинно-наслідковий зв`язок між порушенням конкуренції та погіршенням майнового становища держави на спірну суму позову, що виключає можливість кваліфікації правочину як такого, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.
Подібний висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23.
З урахуванням викладеного суд зазначає, що приписи частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України можуть застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання).
Водночас, відповідно до висновку Верховного Суду щодо застосування частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України у випадку порушення суб`єктом господарювання законодавства про захист конкуренції, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2025 у справі №922/3456/23, антиконкурентна поведінка учасника закупівлі не завжди має за мету завдати шкоди державі чи підірвати її інтереси і сама по собі не трансформує правочин у такий, що суперечить інтересам держави та суспільства у розумінні частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України. Ця норма права не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання законодавства про захист конкуренції.
При цьому, як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Квадробуд-БПВ» за порушення законодавства про захист економічної конкуренції вже понесло відповідальність у вигляді покладеного на нього рішенням Антимонопольного комітету України штрафу, що також визнається учасниками справи.
Враховуючи викладене, суд виснує про відсутність підстав для визнання недійсним спірного договору за статтею 228 Цивільного кодексу України, а також і для застосування особливого виду наслідків недійсності такого правочину, визначених частиною 3 статті 228 Цивільного кодексу України, оскільки прокурор не довів наявності суперечності спірного договору інтересам держави та суспільства.
Окремо суд звертає увагу на декларований прокурором намір застосування частини 3 статті 228 ЦК України всупереч її прямим приписам та з хибним розумінням змісту визначеної спеціальної реституції в разі доведення невідповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, про що також прямо вказано у зазначених вище постановах Верховного Суду від 13.11.2024 у справі №911/934/23, від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23.
Так, за змістом частин 1 та 3 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.
Означені особливі умови застосування наслідків недійсності правочину, який завідомо суперечить інтересам держави і суспільства визначені у другому та третьому реченні частини 3 статті 228 ЦК України та полягають у:
- стягненні в дохід держави за рішенням суду всього одержаного сторонами за таким договором (в разі виконання правочину обома сторонами) або всього одержаного другою стороною і всього належного з неї першій стороні на відшкодування одержаного (в разі одностороннього виконання правочиною тільки першою стороною);
- при наявності умислу у обох сторін;
- повернення стороною, яка діяла з умислом всього одержаного нею за правочином стороні, яка діяла без умислу та стягнення в дохід держави за рішенням суду всього одержаного за недійсним правочином стороною, яка діяла без умислу (або належного їй на відшкодування виконаного) при наявності умислу лише у однієї із сторін.
Іншими словами, при застосуванні наслідків недійсності правочину за правилами частини 3 статті 228 ЦК України держава є бенефіціаром всього виконаного за таким договором (або належного на відшкодування виконаного) виключно зі сторони (сторін) договору, які діють з умислом при укладенні такого правочину, тоді як сторона, яка діє без умислу вправі розраховувати на повернення собі виконаного за таким договором в рамках реституції.
Більше того, прокурор стверджує про те, що завдяки порушенням законодавства про захист конкуренції постраждали інтереси держави. Однак, враховуючи, що закупівлю робіт проводила Міська рада за кошти Гранту Європейського Союзу надані органу місцевого самоврядування в рамках проекту міжнародної технічної допомоги Європейського Союзу «Сприяння культурі гуцульського етносу в румунсько-українському прикордонному регіоні» Грантова угода №2SOFT/2.1/10 від 05.02.2020, а не за кошти держави, то при спотворенні результатів торгів постраждалою є Рахівська територіальна громада, якій були виділені кошти відповідно до вказаної Грантової угоди №2SOFT/2.1/10 від 05.02.2020. Між тим, прокурор у позові просить стягнути кошти в дохід держави (до державного бюджету), а не на користь Рахівської територіальної громади (тобто територіальної громади, яка, на думку прокурора, постраждала від спотворення результату закупівель за кошти виділені відповідно до Грантової угоди №2SOFT/2.1/10 від 05.02.2020), що суперечить здоровому глузду і у сукупності з негативними майновими наслідками для відповідачів є очевидно непропорційним втручанням в право власності означеної територіальної громади (подібний висновок наведений у п.113 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2025 у справі №922/3456/23).
Щодо обгрунтованості рішення
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Положеннями статей 13 - 14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Частиною першою статті 73 ГПК України унормовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
У постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. також постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18).
За загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості для реалізації стандарту більшої переконливості (такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 21.09.2022 у справі №645/5557/16ц).
Верховний Суд у постанові від 29.01.2021 у справі №922/51/20 зазначив про те, що реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.
Суд враховує, що приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанови Верховного Суду від 08.11.2023 в справі №761/42030/21, від 11.12.2023 у справі № 607/20787/19, від 09.07.2024 у справі №915/1257/23).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду від 05.09.2019 в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Відтак, підсумовуючи наведене, суд зазначає, що сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин ніж ті, що досліджені судом. На переконання суду, позиція прокурора суперечить висновкам викладених в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 922/3456/23 від 19.12.2025 року, а відтак через недоведеність позовних вимог належними та допустимими доказами, в задоволенні позовних вимог належить відмовити повністю.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, №303-А. пункт 29).
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що ним надано вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Розподіл судових витрат
За змістом частин першої та третьої статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, з витратами на професійну правничу допомогу.
У позовній заяві прокурором заявлену вимогу майнового характеру (щодо стягнення коштів у розмірі 2070053,73 грн) та одну вимогу немайнового характеру (щодо визнання договору недійсним).
Звертаючись з позовом, прокурором до позовної заяви і до заяви про усунення недоліків позовної заяви долучені докази сплати судового збору на загальну суму 65129,61 грн, зокрема платіжна інструкція № 753 від 24.06.2024 на суму 34078,81 грн та платіжна інструкція №964 від 06.08.2024 на суму 31050,80 грн.
У постанові від 10.09.2024 у справі № 907/395/24 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду за подібних обставин справи зазначив, що частина 3 статті 228 ЦК України визначає правовий наслідок недійсності договору, який суперечить інтересам держави і суспільства та застосування якого ставиться в залежність від наявності умислу у сторін, зокрема: при наявності умислу лише в однієї зі сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави. З урахуванням таких положень цивільного законодавства Верховний Суд зазначив, що у справах про застосування наслідків ч.3 ст.228 ЦК України (щодо стягнення з відповідача 2 на користь відповідача 1 коштів, а також стягнення цих же коштів з відповідача 1 в дохід держави) згідно з приписами статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру визначається у відсотковому співвідношенні до ціни позову, а не кількістю виконавчих документів.
Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 129 ГПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.
Відтак, у зв`язку з відмовою в позові судові витрати у справі по сплаті судового збору в сумі 34078,81 грн покладаються на прокурора.
Щодо цього, суд звертає увагу, що правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України «Про судовий збір».
Відповідно до змісту ч.ч. 1, 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.
Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 2, 13, 42, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 129, 221, 236, 237, 238, 240, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд
У Х В А Л И В :
У задоволенні позову відмовити повністю. 
Судові витрати по сплаті судового збору в сумі 34078,81 грн (тридцять чотири тисячі сімдесят вісім гривень 81 копійок) покласти на прокурора. 
На підставі статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду, згідно з частиною першою статті 256 Господарського процесуального кодексу України, подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.
Повне рішення складено і підписано 08.05.2026.

Суддя С.В.Сисин