Справа № 127/34025/25
Провадження № 1-кп/127/1125/25 

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2026 	м. Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області 
в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
представника потерпілого – адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці кримінальне провадження №12025020010001246 за обвинуваченням: 
ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердичів Житомирської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, з вищою освітою, працевлаштованого менеджером зі збуту ТОВ «Спектр Агро», раніше несудимого, 
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, - 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , 04 вересня 2025 року близько 18 години 38 хвилин, керуючи технічно-справним автомобілем марки «Renault Kangoo», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Д. Нечая в м. Вінниці зі сторони вулиці Я. Шепеля, на нерегульованому перехресті з вулицею С. Русової, перед початком виконання маневру лівого повороту не був достатньо уважним та обережним, не переконався, що зміна напрямку руху його автомобіля буде безпечною та не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, внаслідок чого не надав переваги у русі зустрічному транспортному засобу – технічно-справному мотоциклу марки «Geon Terrax 250», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням неповнолітнього водія ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався у зустрічному напрямку по вулиці Д. Нечая, в результаті чого з необережності допустив зіткнення з останнім.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження та був доставлений до КНП «Вінницька обласна дитяча клінічна лікарня Вінницької обласної ради», де в подальшому 18.09.2025 помер.
Відповідно до висновку експертизи № 1063 від 09.10.2025, при судово - медичній експертизі трупа ОСОБА_8 виявлено наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма (садна та забиті рани на обличчі, перелом лицьових кісток черепа, дифузне аксональне пошкодження головного мозку); закрита тупа травма грудної клітки (перелом лівої ключиці, травматичний пульмоніт); синці та садна тулуба, кінцівок.
Сполучна травма тіла, яка була виявлена при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_8 утворилась від дії тупих твердих предметів, за обставин дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 04.09.2025, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечного для життя в момент спричинення і стоїть у причинному зв`язку зі смертю.
Смерть ОСОБА_8 настала від сполучної травми тіла, яка ускладнилась набряком та набуханням головного мозку. Між сполучною травмою тіла та смертю ОСОБА_8 є прямий причинний зв`язок.
Відповідно до висновку комплексної судової інженерно-транспортної та фототехнічної експертизи № СЕ-19/102-25/20153 від 09.10.2025, в даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля «Renault Kangoo», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_5 вбачається невідповідність вимогам п. п. 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події дорожньо-транспортної пригоди.
Таким чином, водій ОСОБА_5 порушив вимоги п. п. 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України, які передбачають наступне:
п. 10.1 - «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;
п. 16.13 - «Перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч».
Таким чином, порушення вимог п. п. 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_5 знаходяться у причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину визнав у повному обсязі, підтвердив обставини скоєної дорожньо-транспортної пригоди, викладені в обвинувальному акті та погодився з кваліфікацією його дій. Зокрема повідомив, що має близько тринадцяти років водійського стажу за категорією «В». В той день ніяких заборонених речовин не вживав, автомобіль був у справному стані. Зазначив, що його швидкість була невеликою, оскільки перед цим він стояв на світлофорі, очікуючи відповідного сигналу, і щойно розпочав рух. Відтак його швидкість на момент зіткнення із мотоциклістом була приблизно 20 км/год. Обвинувачений вважає, що його вина полягає у тому, що перед початком повороту він не повністю зупинився, а відтак не побачив мотоцикліста, який рухався позаду автомобіля, перед яким він встиг повернути. Після ДТП він викликав швидку допомогу та залишився на місці, надаючи можливу допомогу, також фінансово допомагав лікувати потерпілого, а потім наскільки міг – відшкодував батькам шкоду внаслідок заподіяної ним смерті їхнього сина в сумі 15000 тисяч доларів США.
Також обвинувачений зазначив, що про вчинене щиро шкодує. Просив суд не позбавляти його волі та права керування транспортними засобами, оскільки його робота, дохід від якої є єдиним джерелом доходів для його родини, пов`язана із необхідністю використовувати автомобіль. 
Потерпілий ОСОБА_9 в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву, згідно з якою просив проводити судовий розгляд у його відсутність. Додатково в заяві зазначив, що ні моральних, ні матеріальних претензій він не має та в майбутньому до ОСОБА_5 не матиме. При призначені покарання просить суд призначити покарання обвинуваченому у вигляді 3 років позбавлення волі, звільнивши останнього від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік та не позбавляти прав керувати транспортними засобами.
Вислухавши позицію прокурора, думку обвинуваченого, його захисника та представника потерпілого, які вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, переконавшись, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, перевіривши добровільність його позиції, роз`яснивши наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме позбавлення його права оскаржити в апеляційному порядку визнані ним обставини вчинення кримінального правопорушення, що викладені у обвинувальному акті, беручи до уваги визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого злочину у повному обсязі, зважаючи на те, що жодним учасником судового провадження не оспорено винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину та визначені обвинуваченням обставини його вчинення, переконавшись, що ніхто із учасників судового провадження не заперечує щодо такого порядку судового розгляду, суд вважає можливим застосувати положення ч. 3 ст. 349 КПК України та визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежується дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.
Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.
Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Судом створено необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їхніх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), Series А, заява № 25, від 18.01.1978, пункт 161, та «Коробов проти України», заява № 39598/03, від 21.07.2011, пункт 65, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Будь-яких вагомих, достовірних доказів, які надають розумні підстави сумніватися у доведеності вини ОСОБА_5 у судовому засіданні не встановлено.
З огляду на вищевикладене, суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, враховує визнання обвинуваченим вини, дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.
Відтак суд, із врахуванням наведеного, дійшов висновку про те, що встановлені судом обставини дозволяють ухвалити обвинувальний вирок за ч.2 ст.286 КК України щодо ОСОБА_5 .
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд керується вимогами ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями, викладеними у пунктах 1, 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за вчинене кримінальне правопорушення, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому виді й розмірі, яке, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових кримінальних правопорушень.
На підставі вимог статті 65 КК України суд призначає покарання за вчинене кримінальне правопорушення відповідно до Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
В рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 Європейський суд з прав людини зазначив, що «виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою».
Загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності – призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Крім того, суд враховує роз`яснення, що містяться у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідно до яких при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а також вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів тощо). 
В даному випадку потерпілий водій мотоцикла ОСОБА_8 на момент даної ДТП був неповнолітньою особою, а відтак не отримував водійського посвідчення та відповідно не мав права керувати мотоциклом. 
Таким чином, вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує наступні обставини: позицію потерпілого, який просив не позбавляти обвинуваченого волі; ставлення обвинуваченого до вчиненого (визнання вини, щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку та компенсацію моральної шкоди); ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином); особливості й обставини вчинення кримінального правопорушення (злочин вчинений з необережності, відсутність у неповнолітнього потерпілого водія права керування транспортним засобом); особу обвинуваченого (раніше несудимий, на обліках в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання та роботи характеризується з позитивної сторони, одружений та має на утриманні неповнолітню дитину). 
При призначенні ОСОБА_5 покарання, згідно зі статтею 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, добровільне відшкодування матеріальної шкоди, а також компенсацію моральної шкоди.
Щире каяття проявилося у визнанні обвинуваченим факту вчинення кримінального протиправного діяння, критичній оцінці своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні нести кримінальну відповідальність за вчинене.
Добровільне відшкодування матеріальної шкоди та компенсація моральної шкоди полягає в тому, що ОСОБА_5 повністю відшкодував законному представнику неповнолітнього потерпілого всю заявлену суму шкоди як матеріальної, так і моральної. 
На виконання вимог ухвали суду від 14.01.2026, органом пробації складено досудову доповідь, згідно з висновком якої, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також низьку ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення волі, або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства ( у тому числі, окремих осіб).
Водночас, суд дійшов висновку, що обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, не є винятковими і не знижують істотним чином міру тяжкості скоєного злочину, не зменшують його суспільну небезпеку до рівня, який виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого статті 69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом.
Обставин, передбачених статтею 67 КК України, які обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.
За змістом п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання – позбавлення права керувати транспортними засобами.
При цьому суд враховує також, що одним із проявів верховенства права, що закріплений у ст. 8 КПК України, є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість – одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004у справі №1-33/2004.
Відповідно до положень статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.
Відтак, враховуючи відсутність обтяжуючих покарання обставин, з метою захисту прав і законних інтересів особи, суспільства і держави, зважаючи на вимоги справедливості і мету правосуддя, суд дійшов переконання про можливість виправлення обвинуваченого та його перевиховання без ізоляції від суспільства, а тому  ОСОБА_5 необхідно і доцільно призначити основне покарання у виді позбавлення волі на певний строк у межах санкції статті з позбавленням права керування транспортними засобами на певний строк в межах санкції статті, із звільненням від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. 
Саме таке покарання, на думку суду, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, є гуманним, справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому, досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року. При цьому, визначене покарання не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.
Окрім того, призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк, на переконання суду, є необхідним, оскільки ОСОБА_5 в момент дорожньо-транспортної пригоди керував автомобілем у населеному пункті, в місці, де постійно є жвавий рух, при цьому, усвідомлено порушив Правила дорожнього руху, що призвело до тяжких наслідків. Відтак, саме через недотримання ПДР обвинувачений виявив байдуже ставлення до безпеки як своєї, так й інших учасників дорожнього руху, що призвело до трагедії.
Початок іспитового строку обвинуваченому необхідно обчислювати з моменту проголошення вироку.
Згідно протоколу затримання від 04.09.2025, обвинуваченого ОСОБА_5 затримано 04.09.2025 о 22:27 год та в подальшому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою із правом внесення застави, згідно ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 05.09.2025.
Згідно з повідомленням начальника ГУНП у Вінницькій області «Ізолятор тимчасового тримання №4» ОСОБА_5 було звільнено з-під варти з ІТТ №4 ГУНП у Вінницькій області, у зв`язку із внесенням застави ОСОБА_10 в сумі 121 120 грн, відповідно до квитанції 0.0.4527910737.1 від 05.09.2025.
З огляду на вищезазначене, відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_5 необхідно зарахувати у строк покарання період його тримання під вартою під час досудового розслідування та судового розгляду, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, починаючи з дня фактичного затримання і включно по день звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави.
Запобіжний захід у виді застави в сумі 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) грн. суд залишає без змін до набрання вироком законної сили, після чого застава повертається заставодавцю ОСОБА_10 .
Згідно з ст. 124 КПК України суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз, а саме: судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/102-25/19562-ІТ від 24.09.2025 в сумі 3119,90 грн; судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/102-25/19561-ІТ від 25.09.2025 в сумі 3119,90 грн; комплексної інженерно-транспортної та фототехнічної експертиз №КСЕ-19/102-25/20153 від 09.10.2025 в сумі 5348,40 грн, на загальну суму 11 588 (одинадцять тисяч п`ятсот вісімдесят вісім) грн 20 коп, оскільки їхнє проведення було обумовлено розслідуванням скоєного ним злочину. 
Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Питання щодо речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 50, 65-67, 286 КК України, ст. 100, 124, 174, 349, 371, 373, 374 КПК України, суд - 

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. 
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. 
У відповідності до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 у строк покарання період його тримання під вартою під час досудового розслідування з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, починаючи з дня його фактичного затримання – 04.09.2025 і включно по день його звільнення у зв`язку з внесенням застави – 08.09.2025.
Запобіжний захід ОСОБА_5 у виді застави до вступу вироку в законну силу – залишити без змін, а після набрання вироком законної сили заставу повернути заставодавцю ОСОБА_10 . 
Початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку суду. 
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на загальну суму 11588 (одинадцять тисяч п`ятсот вісімдесят вісім) грн 20 коп.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 09.09.2026 по справі № 127/28153/25 на майно, а саме: автомобіль марки «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 який, відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ, належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та мотоцикл марки «Geon Terrax 250», номер рами « НОМЕР_3 », який належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Речові докази по кримінальному провадженню, а саме: 
-2 CD-R диски на яких міститься відеозаписи від 04.09.2025 – залишити при матеріалах кримінального провадження.
-автомобіль марки «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 який, відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ, належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - повернути власнику ОСОБА_5 
-мотоцикл марки «Geon Terrax 250», номер рами « НОМЕР_3 », який належав ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - повернути спадкоємцю.
Вирок суду може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. 
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення, копію вироку направити учасникам судового провадження, які не були присутні у судовому засіданні.
Відповідно до частини 2 статті 394 КПК України, вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.

Суддя: