печерський районний суд міста києва

Справа № 757/51498/24-ц 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 грудня 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:
головуючого: судді Григоренко І.В.,
при секретарі: Зінченко І.І.,
за участю:
позивача: ОСОБА_1 , 
представника позивача: Горбового В.А. ,
представника відповідача: Хитрової Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі - відповідач, АТ КБ «ПриватБанк»), в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просить зобов`язати відповідача відновити залишок кредитних коштів на рахунку IBAN: НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 , до стану, що був перед проведенням несанкціонованих операції, які були здійснені з 16.12.2023 року по 19.12.2023 року; зобов`язати відповідача скасувати заборгованість по картковому рахунку НОМЕР_2 (IBAN: НОМЕР_1 ), відкритому на ім`я ОСОБА_1 , що утворилася внаслідок несанкціонованих операцій, які були здійснені з 16.12.2023 року по 19.12.2023 року, щодо використання кредитних коштів; стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн. 
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 02.01.2024 року звернулася до відділення АТ КБ «ПриватБанк» для перевипуску банківської картки «Універсальна» № НОМЕР_2 , оскільки закінчився термін її дії. Водночас працівники банку повідомили позивача про наявність заборгованості за цією кредитною картою у розмірі 57 995,80 грн. Також, представники банку зазначили, що в період з 16.12.2023 року по 19.12.2023 року за карткою позивача було підвищено кредитний ліміт та здійснено зняття/переказ кредитних коштів. Оскільки зазначена картка є кредитною, наразі позивачу нараховуються відсотки за користування цими коштами. Позивач вказує, що заяву про збільшення кредитного ліміту не подавала, кошти не знімала та не переказувала, а працівники банку ці обставини проігнорували й не вчинили жодних дій. 03.01.2024 року позивач звернулася до Дарницького УП ГУНП у м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. За цією заявою 04.01.2024 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12024100020000215 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Позивач зазначає, що неодноразово зверталася до працівників банку з проханням провести перевірку та повернути її незаконно списані грошові кошти, однак отримала усну відмову, мотивовану тим, що позивач втратила чи передала відомості (реквізити) своєї банківської карти, рахунку, логіну, паролю, ПІН, CVVC2/CVC2 коду третім особам. Позивач наголошує, що жодним третім особам не повідомляла реквізити своєї платіжної карти та не передавала у користування власний мобільний телефон разом із прив`язаним до нього фінансовим номером. Позивач вважає, що відповідачем не надано жодних доказів того, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті або незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру чи інших даних, які дають змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою.
Разом із позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони АТ КБ «ПриватБанк» нараховувати відсотки за користування кредитними коштами за кредитною банківською карткою «Універсальна» Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» - номер картки: НОМЕР_2, CVC код: ***, термін дії: 03/26, IBAN: НОМЕР_1 , яка є власністю банку і надавалась за договором банківського рахунку у приватне користування ОСОБА_1 . 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2024 року, головуючим суддею визначено суддю Григоренко І.В. та 08.11.2024 року матеріали справи передано для розгляду.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.11.2024 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів, та судове засіданні для розгляду справи по суті призначено на 11.02.2025 року.
Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.11.2024 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено; заборонено АТ КБ «ПриватБанк» нараховувати відсотки за користування кредитними коштами за кредитною банківською карткою «Універсальна» Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» - номер картки: НОМЕР_2, CVC код: ***, термін дії: 03/26, IBAN: НОМЕР_1 , яка є власністю банку і надавалась за договором банківського рахунку у приватне користування ОСОБА_1 
11.02.2025 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Безкоровайної С.С. надійшла заява про розгляд справи без фіксування технічними засобами.
11.02.2025 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - адвоката Хитрової Л.В. надійшло клопотання про продовження строку на подання відзиву.
11.02.2025 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - адвоката Хитрової Л.В. надійшла заява про розгляд справи без фіксування технічними засобами, в якій остання просить відкласти розгляд справи.
Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.02.2025 року, у зв`язку із задоволенням клопотання представника відповідача, згідно ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 22.04.2025 року.
07.03.2025 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача - адвоката Хитрової Л.В. надійшов відзив на позовну заяву в якому остання просила позов ОСОБА_1 залишити без задоволення, оскільки, проаналізувавши дані входів до застосунку Приват24, встановлено, що саме ОСОБА_1 16.12.2023 року о 18:11:41 узгодила вхід до свого застосунку Приват24 ймовірним третім особам, а дзвінок IVR від ПриватБанку для підтвердження входу в Приват24 надходив на фінансовий номер клієнта. В такому разі можливим третім особам, які здійснили платіжні операції з кредитною карткою ОСОБА_1 , були відомі номер фінансового мобільного телефону, номер картки для виплат позивача та пароль для входу до застосунку Приват24. Для підтвердження входу в Приват24, особа вводить вказані дані у відповідні поля застосунку Приват24, після чого Банк надсилає або пароль в СМС-повідомленні на фінансовий номер телефону, або ж здійснює IVR-дзвінок, за голосовими вказівками якого клієнт натискає відповідну цифру, що і було здійснено в даному випадку і дозволило вхід в Приват24. Тобто, позивач надала можливість стороннім особам здійснити фінансові операції через свій мобільний застосунок Приват24 з коректним введенням логіну та паролів, що підтверджує належне проведення автентифікації (авторизації) клієнта Банку. Таким чином, втрата грошових коштів сталася через власну недбалість та бездіяльність позивача по захисту власних персональних даних і коштів. Окрім цього, вказує, що обраний позивачем спосіб захисту є неналежним, адже оспорюванні платіжні операції здійснені за рахунок кредитних, а не власних коштів клієнта. Також, позивач не надає жодного розрахунку розміру нібито матеріальної шкоди, в чому вона полягає, адже знято кредитні кошти. Більш того, сума операцій, яку зазначає позивач, не відповідає підсумковому розміру, який здійснено Банком у відповідності до виписки по рахунку позивача. Загальна сума переказів з кредитної картки, які не визнаються позивачем згідно виписки по рахунку за період з 16.12.2023 року по 19.12.2023 року становить 56 003,11 грн. з урахуванням комісії, а не 57 995,80 грн. як вказує позивач у позовній заяві.
13.03.2025 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Горбового В.А. надійшла відповідь на відзив, яка була передана головуючому судді 31.03.2025 року, у якій останній вказав, що 15.12.2023 року ліміт кредитної картки позивача становив - 2 000,00 грн., якими позивач користувалася (знімала та поповняла картку), а також платила відсотки за користування кредитним лімітом. Визнає факт того, що станом на 09.12.2023 року на карті була заборгованість, яка становила 1 998,49 грн., тобто на картці був мінус - 1 998, 49 грн. (з суми кредитного ліміту 2 000,00 грн.). Тобто, загальна сума переказів з кредитної картки позивача, які не визнаються становить 55 997, 31 грн. Позивач до початку грудня 2023 року користувалася мобільним пристроєм SMA107F|SAMSUNG для входу в аккаунт Приват24, а у грудні 2023 року придбала новий мобільний телефон НОМЕР_3 та користуватися ним. ОСОБА_1 ніколи не мала у власності пристрою SM-A908N|SAMSUNG та не користувалася таким телефоном для входу у застосунок «Приват24». На фінансовий (мобільний) номер ОСОБА_1 НОМЕР_4 , оператором якого є ПрАТ «Київстар», 16.12.2023 року ніхто не телефонував, крім того остання не підтверджувала авторизацію в «Приват24». Окрім цього, що у грудні 2023 року (точно дати позивачка не пам`ятає) ОСОБА_1 не мала можливості зайти у застосунок «Приват24» та пов`язувала це з хакерською атакою, яка відбулася 12.12.2023 року у роботі найбільшого в Україні оператора зв`язку ПрАТ «Київстар». Позивач та її представник вважають, що під час вказаної хакерської атаки у грудні 2023 року, невідома особа могла отримати доступ до номеру телефону ОСОБА_1 . Також, ОСОБА_1 у грудні 2023 року, після неможливості ввійти в додаток «Приват24», взагалі видалила вказаний застосунок зі свого пристрою. Позивач заперечує, що з її вини, сторонні особи набули доступу до її карти, додатку «Приват24», паролів, та фінансового номеру.
22.04.2025 року справу знято зі складу, у зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному, та судове засідання призначено на 17.06.2025 року.
Протокольними ухвалами Печерського районного суду м. Києва від 17.06.2025 року приєднано до матеріалів справи відзив на позовну заяву, відповідь на відзив та, у зв`язку із задоволенням клопотання представника позивача, відповідно до ч. 2 ст. 240 ЦПК України, в судовому засіданні оголошено перерву до 16.09.2025 року.
23.07.2025 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Горбового В.А. надійшло клопотання про витребування доказів, яке було передано головуючому судді 04.08.2025 року.
23.07.2025 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Горбового В.А. надійшла заява про зміну предмету позову та поновлення строку для її подання, яка була передана головуючому судді 04.08.2025 року.
15.09.2025 року з використанням системи «Електронний суд» на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Горбового В.А. надійшла заява про розгляд справи у відсутність позивача та його представника.
Протокольними ухвалами Печерського районного суду м. Києва від 16.09.2025 року прийнято заяву про зміну предмету позову; у задоволенні клопотання про витребування доказів відмовлено; зобов`язано представника відповідача надати читабельні документи в наступне засідання та, відповідно до ч. 2 ст. 240 ЦПК України, в судовому засіданні оголошено перерву до 08.12.2025 року.
В судове засідання 08.12.2025 року з`явились позивач, представник позивача та представник відповідача.
В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з викладених у позовній заяві, відповіді на відзив та заяві про зміну предмету позову підстав та просили їх задовольнити.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з викладених у відзиві підстав та просила в позові відмовити.
Вислухавши вступне слово позивача, представника позивача та представника відповідача, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Суд встановив, що з 16.12.2023 року по 19.12.2023 року внаслідок здійснення 31 трансакції з кредитної картки ОСОБА_1 № НОМЕР_2 було переказано грошові кошти на загальну суму 56 003, 11 грн., що підтверджується випискою по рахунку позивача за період з 01.01.1999 року по 05.01.2025 року (а.с. 191-229).
Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12024100020000215 від 04.01.2024 року, 03.01.2024 року ОСОБА_1 звернулася до Дарницького УП ГУНП у м. Києві та повідомила, що з 16.12.2023 року по 19.12.2023 року за адресою: АДРЕСА_1 , невстановлена особа декількома платежами викрала кошти з її картки № НОМЕР_2 на загальну суму 58 000,00 грн. (а.с. 11).
Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 12.01.2024 року № FJVTP8TL4PL2VSC9, ОСОБА_1 має відкритий рахунок типу картка «Універсальна» (номер НОМЕР_2 , IBAN: НОМЕР_1 ). Розмір кредитного ліміту за ним змінювався так: 16.12.2023 року з 2 000,00 грн. до 10 000,00 грн.; 17.12.2023 року - до 56 000,00 грн.; 19.12.2023 року - до 58 000,00 грн. (а.с. 9).
Частинами 1, 2 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
За приписами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 627, ст. 629 ЦК України).
За договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (ч. 1 ст. 1066 ЦК України).
Як визначено у ч. 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.
Згідно ч. 1 ст. 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.
Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1092 ЦК України, якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону.
Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон) визначаються загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.
Згідно п. 1.27 ст. 1 Закону, платіжна картка - це електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.
Відповідно до п. 6.3 ст. 6 Закону, порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка.
У пунктах 32.1, 32.7 ст. 32 Закону визначено, що банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. Банк платника не має права на списання з рахунка платника коштів за розрахунковим документом після отримання документа на його відкликання.
Згідно п. 37.2 ст. 37 Закону, у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.
Пунктами 1.15, 1.23, 1.24 ст. 1 Закону встановлено, що ініціатор - це особа, яка на законних підставах ініціює переказ коштів шляхом формування та/або подання відповідного документа на переказ або використання електронного платіжного засобу; отримувач - особа, на рахунок якої зараховується сума переказу або яка отримує суму переказу у готівковій формі; неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі; переказ коштів (далі - переказ) - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою; помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі; неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі; платник - особа, з рахунка якої ініціюється переказ коштів або яка ініціює переказ шляхом подання/формування документа на переказ готівки разом із відповідною сумою коштів; неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів.
Системний аналіз п.п. 1.15, 1.23, 1.24, 1.32 ст. 1 Закону дає підстави для висновку про те, що рух коштів вважається неналежним (неправомірним) переказом, якщо: ініціатором такого переказу виступила особа, яка не є платником, тобто якій не належить рахунок, з якого ініціюється платіж (неналежний платник); кошти були списані з рахунку неналежного платника помилково або неправомірно та зараховані на рахунок неналежного отримувача, тобто особи, яка не має законних підстав на одержання переказу.
Ініціювання переказу коштів може здійснюватися шляхом використання держателем електронного платіжного засобу для оплати вартості товарів і послуг або для отримання коштів у готівковій формі, тобто платіжної картки (п.п. 4 п. 21.1 ст. 21 Закону).
Загальні вимоги Національного банку до емісії банками-резидентами, філіями іноземних банків електронних платіжних засобів, а також порядок здійснення операцій з їх використанням передбачений Положенням про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням (далі - Положення), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 року № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до п. 3 Розділу І Положення, його вимоги поширюються на платіжні організації, учасників платіжних систем, які є суб`єктами відносин, що виникають під час здійснення операцій, ініційованих із використанням електронних платіжних засобів цих платіжних систем та користувачів електронних платіжних засобів (далі - користувач).
Так, згідно п. 1 розділу VI Положення, користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень.
Відповідно до п. 5 розділу VI Положення, користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.
Пунктами 7, 8 розділу VI Положення визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.
Відповідно до п. 9 розділу VI Положення, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
У постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 року у справі № 6-71цс15 зазначено, що банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.
Отже, після виявлення помилкового або неналежного переказу, користувач зобов`язаний негайно повідомити банк-емітент про такі операції у спосіб, що передбачений договором.
У постанові Верховного Суду від 08.02.2018 року у справі № 552/2819/16-ц вказано, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.
Саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.
У постановах Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 754/15020/15-ц (провадження № 61-22283св18) та від 28.08.2019 року у справі № 127/9899/17-ц (провадження № 61-28261св18) зроблено висновок, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.
Вказана правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду від 05.09.2018 року у справі № 462/1343/17, від 05.06.2019 року у справі № 712/4463/16-ц, від 03.07.2019 року у справі № 161/6089/17, від 10.07.2019 року у справі № 522/22780/15-ц.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що вказані перекази не ініціювала та не передавала третім особам свої дані, які могли б призвести до списання грошових коштів з її рахунку.
Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Так, АТ КБ «Приватбанк» проаналізувавши послідовність подій, які відбувалися в цей період з рахунком позивача, які відображені в Журналі входів в застосунок Приват24, Журналі авторизації в Приват24 та Журналі змін в аккаунті Приват24 за грудень 2023 року та встановив, що мобільні пристрої, які використовувались при вході в аккаунт клієнта НОМЕР_4: SMA107F|SAMSUNG, SM-M146B|SAMSUNG (клієнта), SM-A908N|SAMSUNG (номер мобільного телефону позивача). 
Аналізом пристроїв, з яких здійснювались входи в аккаунт Приват24 клієнта ОСОБА_1 , встановлено, що 16.12.2023 року о 18:12:49 були здійснені входи з пристрою SM-A908N|SAMSUNG (ІМЕІ НОМЕР_5 ).
Входи в Приват24 з пристрою SM-A908N|SAMSUNG (ІМЕІ 8D7877B8B4763B62) здійснювались виключно в аккаунт клієнта ОСОБА_1 НОМЕР_4 , що підтверджується Журналом входів в Приват24 (а.с. 188-190). 
Статистика змін аккаунту Приват24 клієнта ОСОБА_1 свідчить про зміну паролю, який мав місце 16.12.2023 року о 18:12:47. проведеного через додаток Приват24 з пристрою SM-A908N|SAMSUNG (ІМЕІ 8D7877B8B4763B62), з введенням даних картки для виплат № НОМЕР_6 , що підтверджується Журналом змін в застосунку Приват24 (а.с. 230). 
36930165 НОМЕР_10 2023-12-16 18:12:47.29 CHANGE_PASSWORD channel is p24mob 88.154.37.94 8d7877b8b4763b62 0.0 0.0 SM-A908N|samsung p24mob НОМЕР_7 CONVEYOR 
Проте, перед зміною паролю авторизацію в Приват24 було підтверджено шляхом підтвердження IVR-дзвінка: 2023-12-16 18:11:41 Контакт проведено (OK) НОМЕР_8 restoreaccess (а.с. 231-232).
Тобто, після підтвердження через IVR дзвінок від Банку, 16-12-2023 о 18:11:41 було здійснено зміну паролю до Приват24 CHANGE PASSWORD (зміна паролю) о 18:12:47 та UNLOCK ACCOUNT (розблокування аккаунта) о 18:12:49, що надало змогу в подальшому у вечірній час доби здійснити оспорювані фінансові операції. 
Саме в результаті таких дій позивача доступ до її Приват24 був наданий сторонньому пристрою. Факт обізнаності користувача стороннього пристрою з обліковими даними позивача (зокрема ПІН коду) та підтвердження входу шляхом IVR* опитування з особистого фінансового номеру телефону позивача вказує на надання ОСОБА_1 ймовірним третім особам контролю над її рахунками.
Більш того, за результатом аналізу даних по вказаним операціям з Журналу авторизації в Приват24 встановлено, що всі перекази здійснено через термінал C0185778 АТ «Райффайзен банк», з ручним вводом даних картки (номеру картки, терміну дії та CVV-коду), з підтвердженням 3-D Secure. 
Відповідно до характеру проведення оспорюваних видаткових транзакцій по карті ознака NFC: N - вказує на спосіб оплати із використанням даних платіжної картки, ознака POSENTRY MODE: 12 (manual key entry) вказує на ручне введення ключа та означає коректне введення номеру картки, терміну її дії та CVV2 коду., POS CONDITION: 82 вказує на підтвердження автентифікації 3-D Secure. 
Протокол 3D-Secure - це протокол, який використовується як додатковий рівень безпеки онлайн-кредитних та дебетових карток, для двофакторної автентифікації користувача. Зазначена технологія розроблена для платіжних систем з метою покращення безпеки інтернет-платежів.
Згідно операційних правил міжнародних платіжних систем, платіж по картці, проведений через Інтернет за стандартом 3D-Secure, не може бути оскаржений власником картки, так як вважається однозначно ідентифікованим на правомірність і легітимність. 
Отже, саме ОСОБА_1 16.12.2023 року о 18:11:41 узгодила вхід до свого застосунку Приват24 ймовірним третім особам, а дзвінок IVR від ПриватБанку для підтвердження входу в Приват24 надходив на фінансовий номер клієнта.
Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт незаконного списання грошових коштів із кредитного рахунку позивача саме з вини банку, оскільки такі транзакції були ініційовані позивачем, і відповідно, відсутні підстави для зобов`язання відповідача відновити залишок кредитних коштів на її рахунку до стану, який був перед проведенням несанкціонованих операції, які були здійснені з 16.12.2023 року по 19.12.2023 року та зобов`язати відповідача скасувати заборгованість по її картковому рахунку, що утворилася внаслідок несанкціонованих операцій, здійснених з 16.12.2023 року по 19.12.2023 року, щодо використання її кредитних коштів.
Доводи позивача про те, що невідомі особи заволоділи її коштами з кредитної картки, не заслуговують на увагу, оскільки вказані обставини не підтверджені належними та допустимими доказами, а саме, обвинувальним вироком по справі.
Так, відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Отже, факт порушення кримінального провадження № 12024100020000215 від 04.01.2024 року, не є належним та допустимим доказом неправомірного заволодіння коштами позивача третіми особами.
За таких обставин, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то питання щодо розподілу судового збору судом не вирішується, а відповідачем належних доказів на підтвердження понесення судових витрат не надано.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 1, 6, 21, 32, 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст. ст. 6, 509, 525, 526, 626, 627, 628, 629, 1066, 1068, 1071, 1073, 1092 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-81, 82, 133-141, 259, 263-265, 273, 274, 275, 278, 279, 353, 354, 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:
В позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів - відмовити.
Заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 11.11.2024 року, зберігають свою дію до набрання законної сили рішенням суду.
Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_9 . 
Відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», 01001, м. Київ, вул. М. Грушевського, 1Д, ЄДРПОУ 14360570. 
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст судового рішення складений та підписаний 15.01.2026 року.

Суддя І.В. Григоренко