Справа № 347/1882/25
Провадження № 2/346/423/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

22 травня 2026 р.	м. Коломия 	

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі: 
головуючої - судді Третьякової І.В.
за участю секретаря - Гжибовського А.А.
позивача – ОСОБА_1 ,
представника позивача – ОСОБА_2 
представника відповідача – ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Нижньовербізької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В :

05.09.2025р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті племінника ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 терміном три місяці з часу набрання рішенням суду законної сили.

І. Позиція сторін у справі.
В обгрунтування своїх вимог позивач вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її племінник ОСОБА_5 . На момент його смерті в житловому будинку, розташованому в АДРЕСА_1 , був зареєстрований батько покійного - ОСОБА_5 та брат покійного - ОСОБА_4 . Рідна сестра позивачки і мати ОСОБА_5 - ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Через три місяці після її смерті помер її чоловік – ОСОБА_5 (дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ), а ще через десять днів помер їхній старший син ОСОБА_4 (дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ) За життя ОСОБА_5 належало домоволодіння за вищевказаною адресою. Після його смерті, спадщину прийняв його син ОСОБА_4 , який був зареєстрований та проживав на момент смерті разом зі своїм батьком, здійснив його поховання та вступив у володіння спадковим майном. Після смерті в березні 2024р. ОСОБА_4 , відкрилася спадщина до складу якої входить і вищезазначений об`єкт нерухомості. Оскільки, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер першим, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час виконання бойового завдання, то першою чергою спадкування після його смерті, згідно ст.. 1261 ЦК України, були його батьки: ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . Однак, вони не звертались до нотаріальної кантори з відповідними заявами про прийняття спадщини у встановлений строк. ОСОБА_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , відповідно у першу чергу на спадкування за законом мали право її чоловік ОСОБА_5 та син ОСОБА_4 . Однак, ними також не було подано заяви про прийняття спадщини у встановлений строк. ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_5 , у першу чергу на спадкування за законом мав право син ОСОБА_4 , який не встиг звернутися до нотаріальної кантори із заявою про прийняття спадщини, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_8 . Після смерті ОСОБА_7 , позивач займалася організацією його похорону та здійснила його поховання, а через деякий час звернулася до нотаріальної контори з метою оформлення спадщини, оскільки інших близьких родичів у спадкодавця не залишилось. Проте, нотаріусом їй було відмовлено в оформленні спадщини у зв`язку з пропуском строку на її прийняття. ОСОБА_1 зазначає, що всі ці смерті для її сім`ї і зокрема для неї особисто були великим потрясінням та ударом, оскільки протягом восьми місяців вони втратили цілу родину її рідної сестри ОСОБА_8 . Дані події відбувалися одна за одною, чим дуже впливали на душевний та моральний стан позивача. Через вказані події у неї не було можливості у встановлений строк подати заяву про прийняття спадщини. Крім цього, вона періодично виїжджала за межі України для заробітку на сезонних роботах. Таким чином, позивач стверджує, що внаслідок пережитого горя, не мала змоги вчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Відтак, вважає, що пропустила шестимісячний строк на прийняття спадщини з поважних причин та просила визначити їй додатковий строк для її прийняття. 

27.10.2025р. представник Нижньовербізької сільської ради Мокринчук О.І. подала до суду відзив в якому зазначила, що звертаючись позовною заявою ОСОБА_1 вказувала, що підставою пропущення нею строку для прийняття спадщини стало, те, що смерті осіб у сім`ї її сестри ОСОБА_6 та безпосередньо самої сестри стали великим потрясінням та ударом, дуже вплинули на її душевний та моральний стан. Крім того, вказувала, як причину пропуску те, що вона періодично виїжджає за межі України для заробітку на сезонних роботах. Проте, з відміток в закордонному паспорті позивачки слідує, що в період з дати смерті її племінника ОСОБА_4 , 09 березня 2024 року до дати прийняття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_1 перебувала на території України у період з 09.03.2024 по 16.06.2024, з 15.07.2024 по 09.08.2024. Крім того, позивачка стверджує, що після смерті ОСОБА_7 , здійснювала його поховання, займалася організацією похорону. Проте, це твердження не відповідає дійсності, адже заяву про реєстрацію актового запису про смерть подавав, як і щодо інших померлих членів цієї сім`ї, ОСОБА_9 , який є чоловіком іншої рідної сестри ОСОБА_6 . Також він займався організацією поховання всіх членів цієї сім`ї. Крім цього представник відповідача вказала, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, що перешкоджали спадкоємцю прийняти спадщину вчасно. ВС України у постанові від 26.09.2012 р. у справі № 6-85цс12 сформулював важливий правовий висновок, що правила про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Вирішуючи питання поважності причин пропущення строку для прийняття спадщини, суд повинен враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку, з огляду на обставини конкретної справи. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК не застосовуються. Наведена вище правова позиція послідовно використовується і у практиці ВС, який додатково роз`яснив, що головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини (постанова від 31.07.2024 р., справа № 706/275/22, провадження № 61-12010св23. За конкретних фактичних обставин кожної справи суд має оцінювати тривалість пропуску строку для прийняття спадщини, що має важливе правове значення (постанови ВС від 03.04.2024 р, справа № 639/8197/21, провадження № 61-14773св23.). Зокрема, не є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини: незнання про смерть спадкодавця; юридична необізнаність спадкоємця про порядок прийняття спадщини, похилий вік; непрацездатність; встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, установлення факту проживання однією сім`єю); невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину; відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини; несприятливі погодні умови; перебування в депресії у зв`язку зі смертю спадкодавця, оскільки глибокі душевні страждання через смерть близької чи знайомої людини відчуває переважна більшість людей (постанова ВС від 09.04.2025, справа №522/953/23, провадження № 61-1373ск25). Також само по собі перебування спадкоємця за межами України не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини в розумінні ч. 3 ст. 1272 ЦК. Додатково ВС роз`яснив, що в екстрених випадках, коли існує ризик пропущення строку для прийняття спадщини, спадкоємець має право направити нотаріусу за місцем відкриття спадщини електронне повідомлення (аналог телеграми), в якому вказати про прийняття спадщини (постанова від 13.04.2023 р., справа № 607/13549/21, провадження № 61-562св23). Таким чином спадкоємець має широкі правові можливості щодо здійснення права на спадкування як шляхом особистого звернення до нотаріуса, уповноваженої на це посадової особи органу місцевого самоврядування або до дипломатичної, консульської установи України, так і шляхом направлення заяви про прийняття спадщини поштою, в тому числі електронного повідомлення. І це має бути враховано судом при вирішенні відповідного спору. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 

29.10.2026р. ОСОБА_1 подала до суду відповідь на відзив в якій зазначила, що у відзиві представник відповідача намагається спростувати поважність вказаних нею причин пропущення строків на прийняття спадщини. В зв`язку з цим вона наголошує, що смерть племінника ОСОБА_5 під час виконання бойового завдання у зв`язку з відсіччю збройної агресії рф проти України стало великим потрясінням та ударом. Несамовита втрата спричинила душевні страждання для всіх членів їхньої сім`ї. 2023-2024 роки стали найважчим періодом для всієї родини, оскільки протягом восьми місяців померла вся сім`я її сестри ОСОБА_8 . Смерть близьких родичів відбувалася одна за одною, що дуже впливало на душевний та моральний стан позивача, а тому у неї не було можливості подати заяву про прийняття спадщини у встановлений строк. Окрім цього, з метою фінансового забезпечення сім`ї, ОСОБА_1 періодично їздила за кордон і з цієї причини також не могла вчасно звернутися до нотаріальної контори. Також зазначила, що ОСОБА_9 є чоловіком іншої її сестри ОСОБА_10 та дійсно він допомагав в організації поховання сім`ї покійної сестри ОСОБА_8 , але вказані дії вони робили спільно. Вважає, що має право на спадкування майна, яке залишилось після смерті її племінника та з зазначених нею підстав просила задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. 

04.11.2026р. представник Нижньовербізької сільської ради Мокринчук О.І. подала до суду заперечення в яких вказала, що позивачка продовжує наполягати, що її душевні страждання та виїзди за кордон для роботи на сезонних роботах, не дозволили їй у встановлений строк подати заяву про прийняття спадщини. Проте, у відзиві, наведено практику Верховного Суду, з якої слідує, що наведені ОСОБА_1 причини не можуть визнаватися поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Просила врахувати наведену нею практику ВС у подібних відносинах та відмовити в ОСОБА_1 задоволенні її позовних вимог.

ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі.
Ухвалою судді Косівського районного суду Івано-Франківської області від 08.09.2025р. матеріали справи за позовом ОСОБА_1 передано до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області для розгляду за підсудністю.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.10.2025р. справу було розподілено судді Третьяковій І.В.
Ухвалою судді від 07.10.2025р. у справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання з викликом учасників справи. Витребувано з Коломийського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис про смерть № 26 від 28.02.2024р. Витребувано у приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Харук Олесі Михайлівни належним чином засвідчену копію спадкової справи, яка була заведена після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою суду від 18.11.2025р. витребувано у державного нотаріуса Коломийської державної нотаріальної контори Мануляк І.В. належним чином засвідчені копії спадкових справ, які були заведені після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Ухвалою від 20.03.2026р. підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. 

ІІІ. Розгляд справи в суді.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та пояснила, що вона мала дві рідні сестри ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Після смерті всієї родини її сестри ОСОБА_6 , вона з сестрою ОСОБА_13 домовилися, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 племінника ОСОБА_4 спадщину прийме саме ОСОБА_10 , але вона до нотаріуса із заявою не звернулася і спадщину не прийняла. Однак чоловік ОСОБА_10 – ОСОБА_9 подав заяву про прийняття спадщини, але він не належить до членів родини, не є спадкоємцем та не має права на спадкування. З`ясувавши, що спадщину так ніхто і не оформив, вона вирішила подати заяву про прийняття спадщини від себе, але у зв`язку з пропуском строку їй було відмовлено. Вказує, що причинами пропуску стали хвороба її співмешканця, за яким вона доглядала та її виїзди за кордон на заробітки і її відсутність в країні з липня по серпень 2024р. та з вересня 2024р. Після повернення в Україну в серпні 2024р. вона з сестрою не спілкувалася і не знала, що та не подавала заяву про прийняття спадщини, а через декілька місяців сестра ОСОБА_14 померла. Об`єктивних причин не подавати заяву в цей період в неї не було, але зважаючи на домовленість з сестрою, а також незнання закону щодо строків прийняття спадщини, вона цих дій не вчинила. Пояснила, що всі члени сім`ї сестри ОСОБА_8 померли, а тому вона є найближчою родичкою та єдиною претенденткою на спадкування майна, яке залишилось після смерті племінника. Також вказала, що тяжко переживала смерть родичів, змушена була займатися своїм здоров`ям та здоров`ям свого чоловіка, який хворіє на онкологію. Зазначила, що хвороба чоловіка, домовленість із сестрою, а також виїзди за кордон, завадили їй вчасно подати заяву про прийняття спадщини. Просила визнати наведені нею обставини поважними причинами пропуску строку та визначити їй додатковий строк терміном у три місяці.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні також підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити з підстав, зазначених у заявах по суті. В судових дебатах просив суд взяти до уваги, що позивач зазнала великого горя, оскільки померла ціла сім`я її рідної сестри ОСОБА_8 . Спочатку на війні під час виконання бойового завдання загинув син сестри ОСОБА_15 , потім померла і сама сестра ОСОБА_8 , далі її чоловік - ОСОБА_15 та син ОСОБА_7 . Строк на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 закінчувався у вересні 2024р. На той час позивач знаходилася за кордоном, а тому не мала змоги подати заяву про прийняття спадщини. Представник просив визнати вказані причини поважними та визначити ОСОБА_16 додатковий строк для прийняття спадщини, оскільки позивач є єдиною спадкоємицею майна сім`ї її покійної сестри. 

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні з підстав відсутності поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті  ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . В судових дебатах представник відповідача вказала, що позивач в період шестимісячного строку на прийняття спадщини певний час перебувала в Україні, мала можливість відлучитися від догляду за своїм співмешканцем та подати заяву про прийняття спадщини, однак цього не зробила. Також зазначила, що свідоцтва про смерть членів сім`ї ОСОБА_17 отримував ОСОБА_9 , що спростовує доводи позивача про те, що лише вона займалася організацією та похованням померлих родичів. Наголосила, що емоційні страждання не є поважними причинами пропуску строку на прийняття спадщини, а тому підстав для задоволення позову в даній справі на її думку не вбачається. 

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_18 зазначив, що являється співмешканцем позивача та проживає разом з нею у с. Стопчатів, Косівського району, Івано-Франківської області. Йому відомо, що у ОСОБА_1 була рідна сестра ОСОБА_6 та ще одна рідна сестра ОСОБА_19 . Вся сім`я ОСОБА_8 , а саме вона, її чоловік та двоє синів померли протягом серпня 2023 – березня 2024р. саме позивачка та він займалися та оплачували похорони, витратили на це всі свої кошти, які були наявні для його лікування. Свідок має онкологічне захворювання та потребує дороговартісного лікування. В зв`язку з цим, ОСОБА_1 змушена була їздити на заробітки за кордон. З сестрою ОСОБА_10 вони домовилися, що ОСОБА_10 оформить спадщину на себе та потім вони її поділять, але ОСОБА_10 цього не зробила і ніхто з них так і не подав вчасно нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Чоловік ОСОБА_10 – ОСОБА_9 подавав заяву про прийняття спадщини і хотів її оформити, але не зміг цього зробити. Також свідок зазначив, що після смерті племінника ОСОБА_4 , позивач була вдома та доглядала за ОСОБА_18 , але періодично відлучалася, їздила в магазин та в аптеку. Через деякий час, після того, як погода потеплішала, вона поїхала за кордон на роботу і близько місяця її вдома не було. 

Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, допитавши свідка та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

IV. Фактичні обставини справи.
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_20 народилася ІНФОРМАЦІЯ_11 в с. Стопчатів, Косівського району, Івано-Фрнаківської області. Її батьками зазначені ОСОБА_21 та ОСОБА_22 (а.с. 16). 
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , ОСОБА_20 21.10.2005р. зареєструвала шлюб з ОСОБА_23 та змінила своє прізвище на « ОСОБА_24 » (а.с. 20) 
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , в с. Стопчатів ІНФОРМАЦІЯ_12 народилася ОСОБА_25 . Її батьками також зазначені ОСОБА_21 та ОСОБА_22 (а.с. 17). 
Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя вбачається, що 26.10.1993 р. ОСОБА_25 зареєструвала шлюб із ОСОБА_5 та змінила своє прізвище на « ОСОБА_17 » (а.с. 18-19).
Отже, вищевказаними письмовими доказами підтверджуються родинні відносини між позивачем та ОСОБА_6 , як рідними сестрами. 
Свідоцтвами про народження серії НОМЕР_4 та серії НОМЕР_5 підтверджується, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_13 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 21, 22)
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 – помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 (а.с. 14).
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 . (а.с. 13).
З довідки Нижньовербізької сільської ради № 116 від 14.04.2025р. вбачається, на момент смерті ОСОБА_5 був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1 . Разом з ним були зареєстровані: батько ОСОБА_5 , 1970 р.н. та брат ОСОБА_4 , 1996р.н. 
Згідно тієї ж довідки, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 актовий запис про смерть № 26 від 28.02.2024р. Вказані відомості також підтверджується Повним витягом з ДРАЦСГ № 00054127144 від 13.10.2025р. щодо актового запису про смерть №26 від 28.02.2024р., складеного ЦНАП Нижньовербізької сільської ради. На момент смерті ОСОБА_4 разом з ним був зареєстрований та проживав його син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_14 .
В листі від 05.12.2025р. державний нотаріус Коломийської ДНК Мануляк І.В. вказала, що згідно Інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 83406566 від 27.11.2025р., після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_10 , № 83406601 від 27.11.2025р., після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_15 , № 83406629 від 27.11.2025р. після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 копії документів відсутні, оскільки спадкові справи не заводились (а.с. 118). 
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 , ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , актовий запис про смерть № 31 (а.с. 15).
На момент смерті ОСОБА_4 був зареєстрований один за адресою: АДРЕСА_1 . Інші особи з ним не проживали та зареєстрованими не значилися, про що вказано в довідці Нижньовербізької сільської ради № 116 від 14.04.2025р. (а.с. 23).
Згідно довідки, виданої старостою села Мишин 08.05.2024р. № 131, заповіт від імені померлого ОСОБА_4 виконкоком Нижньовербізької сільської ради не посвідчувався та не складався (а.с. 47). 
В нотаріально посвідченій заяві від 17.04.2026р. ОСОБА_26 зазначає, що їй достовірно відомо про те, що всі організаційні заходи, пов`язані з похованням: ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснювала ОСОБА_1 . Зокрема вона займалася організацією та проведенням похоронів, організовувала поминальні обіди, забезпечила придбання ритуальних товарів та необхідних атрибутів для проведення похоронів, несла витрати, пов`язані з організацією та проведенням похоронів, виконувала інші необхідні для поховання дії. 
Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 51/2024, яка була заведена приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Харук О.М., після смерті ОСОБА_4 заяву про прийняття спадщини подав ОСОБА_9 (а.с. 43). 
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_9 , ОСОБА_14 померла ІНФОРМАЦІЯ_16 , про що Косівським відділом ДРАЦС було складено актовий запис № 360. (а.с. 93). 
Відомостей про наявність інших осіб, які б зверталися з заявами про прийняття спадщини або ж отримання спадкоємцями свідоцтв про право на спадщину, матеріали спадкової справи не містять. 
При цьому, до позовної заяви позивачем долучено відповідь приватного нотаріуса Харук О.М. від 06.05.2025р. в якій зазначено, що ОСОБА_1 не була зареєстрована разом з померлим ОСОБА_4 на момент смерті, а тому повинна була звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини до 09 вересня 2024 року. Оскільки ОСОБА_1 пропустила строк для прийняття спадщини, нотаріус не вправі прийняти її заяву. Рекомендовано звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. 

V. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях; 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Отже, закон розрізняє факти, які свідчать про прийняття спадщини особою, яка на час відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем, та особою, яка на час відкриття спадщини не проживала (постійно не проживала) зі спадкодавцем.
Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем.
Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
У постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320 цс17 зазначено про те, що право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, незнання норм закону, тощо, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Поважними причинами пропуску строку, з урахуванням конкретних фактичних обставин справи, можуть визнаватись, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.
Звертаючись до суду ОСОБА_1 в позовній заяві та в судовому засіданні, як на поважність причини пропуску нею строку подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини, посилалася на те, що смерть всієї сім`ї її рідної сестри ОСОБА_8 в короткий проміжок часу (чотири смерті за пів року) стали для неї великим потрясінням та ударом. Дані події відбувалися одна за одною, що сильно впливало на її душевний та моральний стан. В зв`язку з цим, у неї не було можливості у встановлений строк подати заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
В постанові від 20.01.2021р. у справі №752/11156/18-ц Верховний Суд вказав, що оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Перебування у депресії у зв`язку зі смертю чоловіка, не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки глибокі душевні страждання у зв`язку зі смертю близько чи знайомої людини відчуває переважна більшість людей. Законодавець, встановлюючи строк для прийняття спадщини тривалістю шість місяців для усіх спадкоємців, очевидно враховував, що морально-психологічну сторону прийняття спадщини для спадкоємців.
Таким чином, доводи позивача про те, що її душевний та моральний стан, спричинений смертю родини сестри, перешкоджав їй вчасно подати заяву про прийняття спадщини не може бути розцінений судом, як поважна причина пропуску строку, а тому позовні вимоги з цих обставин задоволенню не підлягають.
Також суд знаходить необгрунтованими твердження позивача про те, що пропущення строку на прийняття спадщини відбулося внаслідок її перебування за межами країни, оскільки з відміток в паспорті ОСОБА_1 для виїзду за кордон слідує, що в період шестимісячного строку для прийняття спадщини (з 09 березня 2024 по 09 вересня 2024р.) позивач перебувала в Україні з 09.03.2024 по 16.06.2024р. та з 15.07.2024 по 09.08.2024р. Таким чином, суд вважає, що вказаного терміну перебування в країні було достатньо для звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. 
Крім цього, суд звертає увагу на те, що з заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса не відразу після повернення в Україну (у вересні 2024р.), а лише в травні 2025р. про що свідчить письмова відмова нотаріуса в прийнятті її заяви, яка датована 06.05.2025р. Позивач, в порушення вимог ст.. 12, 81 ЦПК України, не навела аргументів та не надала доказів неможливості свого звернення до нотаріальної контори раніше.
В зв`язку з цим, суд доходить висновку, що наведені ОСОБА_1 обставини у період з моменту відкриття спадщини і до моменту звернення до нотаріуса, не могли бути пов`язаними з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї на вчинення дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк, у зв`язку із чим позивач не виконала свій процесуальний обов`язок із доведення тих обставин, на які посилалася як на підставу своїх вимог.
Згідно ч.1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України).
Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. 
Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. 
Відповідно до ч.1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Отже, дослідивши та оцінивши зібрані докази, а також перевіривши крізь призму об`єктивності та непереборності наведені позивачем причини пропущення строку на прийняття спадщини, суд дійшов висновку, що в даній справі ОСОБА_1 не довела наявність в неї реальних та істотних перешкод на подання до нотаріальної контори заяви після смерті її племінника ОСОБА_4 в межах шестимісячного строку після відкриття спадщини. 
В зв`язку з зазначеним, суд не вбачає правових підстав для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, а тому вважає за необхідне в позові ОСОБА_1 відмовити. 
На підставі викладеного, керуючись ст..ст.1216-1218, 1220, 1258-1262, 1269-1270, 1272 ЦК України. ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 220, 263, 265, 354-355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В позові  ОСОБА_1 до Нижньовербізької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини – відмовити. 

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду безпосередньо або через Коломийський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 28 травня 2026 року. 

Суддя: 	Третьякова І. В.