ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2026 року Чернігів Справа № 620/4830/26

Чернігівський окружний адміністративний суд:
під головуванням судді Соломко І.І.,
за участю секретаря Лавровської В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування його за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ст. 229 КАС України справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Новозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі також – позивач) звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Новозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі також відповідач), в якому просить: зобов`язати Новозаводський відділ державної виконавчої служби у місті Чернігові Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України зняти арешт із усього нерухомого майна ОСОБА_2 , а саме обтяження: арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження 27403738, зареєстрований 05.08.2009 на підставі постанови про арешт серія та номер АН415908 від 05.08.2009 Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, опис предмета обтяження: все майно; арешт нерухомого майна номер запису про обтяження 27402969, зареєстрований 16.11.2007 на підставі постанови про арешт серія та номер АН415732 від 29.10.2007 Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, опис предмета обтяження: частина.
В обґрунтування позовної заяви зазначила, що у ДВС відсутні виконавчі провадження та майнові претензії з боку будь – яких стягувачів, отже, відсутня необхідність подальшого застосування арешту майна боржника.
04.05.2026 ухвалою суду провадження у справі відкрито, розгляд справи призначено за правилами статті 287 КАС України в судовому засіданні на 20.05.2026 на 10:00 год.
Представником відповідача подані пояснення, у яких зазначено, що в ході перевірки автоматизованої системи виконавчого провадження, в тому числі електронного архіву виконавчих проваджень та спедрозділу, знайти виконавчі провадження, під час примусового виконання яких було винесено постанови про арешт АН 415908 від 05.08.2009 та АН 415732 від 29.10.2007 не вдалося. Матеріали завершених виконавчих проваджень, переданих до архіву державної виконавчої служби, підлягають знищенню у зв`язку із закінченням терміну їх зберігання, встановленого розділом: XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 № 1829/5. Строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративну стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Станом на сьогодні, встановити наслідки завершення виконавчих проваджень, в межах, яких накладалися арешти на майно ОСОБА_2 , немає можливості. Вчинення заходів примусового виконання та винесення процесуальних документів здійснюється державним виконавцем виключно в межах виконавчих проваджень, що перебувають у нього на виконанні. Згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження, на виконанні у Новозаводському відділі державної виконавчої служби у місті Чернігові Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, станом на сьогодні, відсутні виконавчі документи про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , РНОКПІЇ НОМЕР_1 .
В судове засідання сторони не з`явились про дату, час та місце розгляду справи належно повідомлені.
Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Позивач до реєстрації шлюбу мала прізвище ОСОБА_3 , а після реєстрації шлюбу має прізвище ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , наявного в матеріалах справи.
Позивач є співвласником квартири, що находиться за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується доданими до позовної заяви письмовими доказами.
01.04.2026 позивач з інформації Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна дізналась, що існує запис про наявність арешту на все майно, а саме: арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження 27403738, зареєстрований 05.08.2009 на підставі постанови про арешт серія та номер АН415908 від 05.08.2009 Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, опис предмета обтяження: все майно; арешт нерухомого майна номер запису про обтяження 27402969, зареєстрований 16.11.2007 на підставі постанови про арешт серія та номер АН415732 від 29.10.2007 Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, опис предмета обтяження: частина.
01.04.2026 позивач по даній справі звернулась до Новозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові із заявою щодо зняття вищевказаних арештів з всього нерухомого майна.
21.04.2026 листом відповідач повідомив позивача, що перевіркою автоматизованої системи виконавчого провадження, в тому числі електронного архіву виконавчих проваджень та спецрозділу, знайти виконавче провадження, під час примусового виконання якого було винесено постанову про арешт майна не вдалося. Матеріали завершених виконавчих проваджень, переданих до архіву державної виконавчої служби, підлягають знищенню у зв`язку із закінченням терміну їх зберігання, встановленого розділом XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 № 1829/5. Станом на сьогодні, встановити наслідки завершення виконавчих проваджень, в межах, яких накладалися арешти на майно ОСОБА_2 , немає можливості. Також Інформуємо, шо вчинення заходів примусового виконання та винесення процесуальних документів здійснюється державним виконавцем виключно в межах виконавчих проваджень, що перебувають у нього на виконанні. Згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження, на виконанні у Новозаводському відділі державної виконавчої служби у місті Чернігові Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, станом на сьогодні, відсутні виконавчі документи про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , РНОКПІЇ НОМЕР_1 . Враховуючи викладені обставини, Новозаводський відділ державної виконавчої служби у місті Чернігові Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України не має правових підстав та технічної можливості для зняття арешту з майна позивача.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно із частиною першою статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За визначенням пунктів 1 та 2 частини першої статті 4 КАС адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Відповідно до частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Водночас визначальними ознаками приватноправових відносин є, зокрема, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.
Положеннями частини першої статті 287 КАС визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:
1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;
2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;
3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;
4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;
5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;
6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;
7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;
8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;
9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;
10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
З наведеної норми слідує, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду.
Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення, у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у встановленому законом порядку.
Відмовляючи у задоволенні заяви, Новозаводський відділ державної виконавчої служби у місті Чернігові виходив із того, що відсутні передбачені статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» підстави для зняття арешту з майна боржника, оскільки відсутні матеріали виконавчого провадження та неможливо ідентифікувати в межах яких було накладено вказані вище арешти.
Спір виник у зв`язку з тим, що на заяву позивача від 01.04.2026 про зняття арешту, відповідач відмовився зняти відповідні арешти.
За таких обставин, частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» не є тим законом, який регулює спірні правовідносини.
Суд виходить з того, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.
Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.
По даній справі, сам відповідач зазначає, що оскільки пройшло більше 10 років, усі виконавчі провадження стосовно позивача були знищені, а ідентифікувати ті в межах яких було накладено відповідні арешти не можливо.
У постанові Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 2/0301/806/11 (провадження № 61-3814св22)зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права
Право власності в Україні є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений свого майна. Це ключове положення, яке гарантується статтею 41 Конституції України та захищається статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Указані норми визначають непорушність права власності та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.
Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.
Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 КАС України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
На думку суду не зняття ДВС арешту з майна боржника у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи порушує права позивача, які підлягають захисту шляхом зобов`язання ДВС зняти арешт з майна боржника.
За таких обставин, відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку будь-яких стягувачів, відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, вимога про зобов`язання зняття арешту з майна заявника, є законною та обґрунтованою.
Викладена позиція позивача узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 13.07.2022 року у справі № 2/0301/806/11 (провадження № 61-3814св22), від 01 листопада 2021 року у справі № 21/170-08, від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19).
Таким чином, зі встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити повністю.
Зобов`язати Новозаводський відділ державної виконавчої служби у місті Чернігові Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України зняти арешт із усього нерухомого майна ОСОБА_2 , а саме обтяження: арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження 27403738, зареєстрований 05.08.2009 на підставі постанови про арешт серія та номер АН415908 від 05.08.2009 Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, опис предмета обтяження: все майно; арешт нерухомого майна номер запису про обтяження 27402969, зареєстрований 16.11.2007 на підставі постанови про арешт серія та номер АН415732 від 29.10.2007 Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, опис предмета обтяження: частина.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Новозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1064,96 грн (одна тисяча шістдесят чотири гривні 96 коп), сплачений відповідно до квитанції від 28.04.2026.
Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку статей 287 Кодексу адміністративного судочинства України.
Позивач: ОСОБА_1 АДРЕСА_2 рнокпп НОМЕР_3 року народження. 
Відповідач: Новозаводський відділ державної виконавчої служби у місті Чернігові Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції вул. Княжа, 28,м. Чернігів,Чернігівський р-н, Чернігівська обл.,14000 код ЄДРПОУ 35029699. 
Повний текст рішення виготовлено 20 травня 2026 року.

Суддя І.І. Соломко