Р І Ш Е Н Н Я	№ 127/26864/25	

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 червня 2026 р.	Вінницький міський суд Вінницької області в складі судді Венгрин О.О.,  	

секретар – Ільчук Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:

ТОВ «ФК «Процент» звернулось до суду в системі «Електронний суд» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який мотивовано тим, що 12.08.2024 між ТОВ «ФК «Процент» і ОСОБА_1 укладено кредитний договір №16882, за яким відповідач отримала кошти в розмірі 5000,00 грн, строком на 365 днів, з процентною ставкою у розмірі 1,5% від суми кредиту за кожний день користування кредитом. Договір підписано електронним підписом з одноразовим ідентифікатором.
Відповідач не виконала свої зобов`язання щодо повернення наданих їй коштів. Утворилась заборгованість в розмірі 32375,00 грн, з яких: 5000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 27375,00 грн - заборгованість за процентами.
В судове засідання представник позивача ТОВ «ФК «Процент» не з`явився, у позові є клопотання про розгляд справи у його відсутність.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася повторно, належним чином повідомлялася про день та час розгляду справи. Відзив на позов не подано.
Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача відповідно до гл. 11 розд. ІІІ ЦПК України.
Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що 12.08.2024 між ТОВ «ФК «Процент» і ОСОБА_1 укладено кредитний договір №16882, відповідно до якого відповідач отримала грошові кошти в розмірі 5000,00 грн, строком на 365 днів, з процентною ставкою у розмірі 1,5% від суми кредиту за кожний день користування кредитом. (п. 1.1, 1.2, 1.3) 
Договір підписано електронним підписом позичальника з одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог п. 8.1 договору. 
Відповідно до п. 8.1 договору, договір складено в електронному вигляді українською мовою, підписано позичальником з використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором та електронним підписом із електронною позначкою часу та/або електронної печатки з електронною позначкою часу уповноваженою особою товариства. Договір створений та збережений в ІКС товариства, перетворений електронними засобами у візуальну форму.
Сторонами підписано додаток 1 до кредитного договору №16882 від 12.08.2024 - таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача, графіку платежів та реальної річної процентної ставки за кредитним договором №16882 від 12.08.2024, відповідно до якого загальна вартість кредиту складає 32375,00 грн.
Паспорт споживчого кредиту, з яким відповідач ознайомилася до укладення договору №16882 від 12.08.2024, підписано електронним підписом ОСОБА_1 з одноразовим ідентифікатором. 
Факт надання коштів в кредит вбачається з інформації від 28.01.2026, наданої АТ «А-Банк», згідно якої на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 , та з виписки по рахунку ОСОБА_1 , згідно якої на її рахунок 12.08.2024 було зараховано переказ на суму 5000,00 грн.
Згідно детального розрахунку заборгованості за договором №16882 від 12.08.2024 за період з 12.08.2024 по 15.08.2025 заборгованість ОСОБА_1 становить 32375,00 грн, з яких: 5000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 27375,00 грн - заборгованість за процентами.
Отже, судом встановлено, що між сторонами існують договірні правовідносини (кредит).
Надані позивачем докази у сукупності мають взаємний зв`язок, є належними і допустимими у зазначених спірних правовідносинах сторін, їх достовірність стороною відповідача не спростована (в тому числі і розмір заборгованості за договором). Умови договору не оспорюються.
Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно ст. 207 ч. 1 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно ст. 629 ч. 1 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 639 ч. 2 абз. 2 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;
електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис згідно ст. 6 ч. 1 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».
На підставі викладеного суд дійшов висновку про наявність спірних правовідносин між сторонами, які відносяться до договірних зобов`язань, зокрема, кредиту, встановив, що права позивача відповідачем порушені, оскільки відповідач не виконувала належним чином умови договору, тому права позивача підлягають захисту.
03.06.2024 між ТОВ «ФК «Процент» і адвокатом Руденком К.В. укладено договір про надання юридичних послуг №03/06/2024.
Розмір винагороди адвоката за надання правничої допомоги відображений в п. 4.1 договору про надання юридичних послуг №03/06/2024.
За Актом №48 до договору №03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.06.2024, послуги з правничої допомоги, надані адвокатом Руденком К.В., надано якісно і відповідають умовам договору, загальна вартість послуг складає 100000,00 грн.
Відповідно до витягу з реєстру №1 до акту приймання-передачі наданих послуг №48 до договору №03/06/2024 про надання юридичних послуг, вартість послуги з надання правничої допомоги адвокатом Руденком К.В. щодо боржника ОСОБА_1 складає 10000,00 грн.
Згідно платіжної інструкції кредитового переказу коштів №2727 від 30.06.2025 ТОВ «ФК «Процент» перерахувало ОСОБА_2 100000,00 грн, призначення платежу: оплата згідно договору №03/06/2024 від 03.06.2024.
Відповідно до ст. 133 ч. 1 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ст. 133 ч. 3 п. 1 ЦПК України).
Згідно ст. 137 ч. 2 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Згідно ст. 137 ч. 4, 5, 6 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
В постанові Верховного Суду від 19.02.2020 (справ №755/9215/15-ц) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
На підставі викладеного, враховуючи те, що справа, що розглядається, не є складною, в справі - невелика кількість письмових доказів (справа в одному томі), представник позивача не брав участі в судовому засіданні, позов до суду подано в системі "Електронний суд", суд вважає заявлений розмір витрат на правничу допомогу сторони позивача не співмірним із складністю справи та виконаною адвокатом роботою (наданими послугами), тому необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 4000,00 грн витрат на правничу допомогу, в стягненні решти витрат необхідно відмовити.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 2422,40 грн судового збору.
Керуючись ст.ст. 1054, 629, 530, 527, 526 ЦК України,
ст.ст. 1, 8 Закону України «Про споживче кредитування»,
Законом України «Про електронну комерцію»,
Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»,
ст.ст. 13, 89, 133, 137, 141, 263-265, 268, 279, гл. 11 розд. ІІІ ЦПК України, суд 

в и р і ш и в:

Позов задоволити. 
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» заборгованість за кредитним договором №16882 від 12.08.2024 в розмірі 32375,00 (тридцять дві тисячі триста сімдесят п`ять) грн, з яких: 5000,00 грн - заборгованість за тілом позики, 27375,00 грн - заборгованість за процентами,
а також стягнути 2422,40 грн судового збору і 4000,00 грн витрат на правничу допомогу, в стягненні решти витрат на правничу допомогу відмовити.
Заяву про перегляд заочного рішення суду може бути подано відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня складення повного рішення до Вінницького апеляційного суду
Згідно вимог ст. 265 ч. 5 п. 4 ЦПК України:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент», ЄДРПОУ 41466388, м. Київ, бульвар В.Гавела, 4;
відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 (остання відома адреса).
Повне рішення виготовлено 01.06.2026.

Суддя         О.О. Венгрин