ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 380/13706/24 пров. № А/857/10764/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача: Судової-Хомюк Н.М.,
суддів: Глушка І.В., Затолочного В.С.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 березня 2025 року у справі № 380/13706/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій
суддя в 1-й інстанції – Коморний О.І.
час ухвалення рішення – не визначено,
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – 05 березня 2025 року, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач), в якому просить суд:
- визнати протиправними бездіяльність відповідача щодо неврахування вимог абзаців четвертого, п`ятого, шостого пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 при нарахуванні та виплаті позивачу індексації грошового забезпечення в період з 01.03.2018 по 01.02.2021;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 01.02.2021, виходячи з фіксованої величини - 3 990,26 грн. щомісячно, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу відповідно до вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 та з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44, з урахуванням виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення перерахунку та виплати розміру грошового забезпечення з 01.02.2020 по 01.02.2021, з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, 01 січня 2021року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;
- зобов`язати відповідача перерахувати та виплатити грошове забезпечення з 01.02.2020 по 01.02.2021, з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, 01 січня 2021 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», перерахувати та виплатити одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби, з врахуванням виплачених сум;
- підготувати і надати до ГУ ПФУ у Львівській області нову довідку про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії позивача для обчислення і перерахунку пенсії, у зв`язку із неправильним нарахуванням при призначенні, з врахуванням індексації грошового забезпечення нарахованому за січень 2021 року
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації за весь час затримки виплати - за період з 01.03.2018 по день фактичної виплати індексації та зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення з врахуванням перерахованого грошового забезпечення з врахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01.01.2020 та 01.01.2021) за весь час затримки виплати за період з 01.02.2020 по день фактичної виплати недоплаченого грошового забезпечення.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05 березня 2025 року у справі № 380/13706/24 позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 01.02.2021 відповідно до приписів абзаців 4, 5, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 01.02.2021 відповідно до приписів абзаців 4, 5, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44, з урахуванням виплачених сум.
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 01.02.2020 по 01.02.2021 без врахування посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01 січня 2020 року, на 01 січня 2021 року і множенням на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошове забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення), інших виплат, одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби, які розраховуються з урахуванням посадового окладу за період 01.02.2020 по 01.02.2021 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованим, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на законом на 01 січня 2020 року, на 01 січня 2021 року і множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704 та з врахуванням виплачених сум.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. 

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що відповідач невірно провів індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 01.02.2021, а також неправильно обчислив грошове забезпечення у 2020 та 2021 роках, без врахування посадового окладу та окладу за військовим званням розрахованого виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на законом на 01 січня 2020 року та на 01 січня 2021 року і множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704. 
Суд відмовив у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання відповідача здійснити компенсацію втрати частини доходів, як передчасної, оскільки, відповідач ще не здійснив виплату доходу.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач та відповідач звернулися з апеляційними скаргами.
Позивач у апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову та прийняти нове, яким позов задовольнити та зобов`язати відповідача виплатити компенсацію втрати частини доходів. 
У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням відповідачем строків виплати індексації та грошового забезпечення.
Відповідач у апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов залишити без розгляду. 
У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що застосування до спірних правовідносин щомісячної фіксованої індексації-різниці ґрунтується на положеннях Порядку № 1078 в редакції, яка не діяла на момент їх виникнення, зокрема Закон № 1282-ХІІ та Порядок № 1078 у період існування спірних правовідносин (з 01.03.2018 до 01.02.2021) не має такого поняття, як фіксована сума індексації.
Що стосується перерахунку грошового забезпечення з врахуванням прожиткового мінімуму за 2020 та 2021 роки, то відповідач зазначив, що Кабінет Міністрів України 12.05.2023 року прийняв постанову № 481, якою встановив, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з додатками 1, 12, 13 і 14. на день звернення позивача з позовом ця постанова Кабінету Міністрів України є чинною. 
Крім цього, відповідач вважає, що суд порушив норми процесуального права, а саме не перевірив наявність у позовній заяві номера та серії паспорта для фізичних осіб – громадян України. Відсутність цих відомостей у позовній заяві є підставою для її повернення.
Також відповідач вважає, що позивач пропустив строк звернення до суду з позовом.

Відповідач та позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження згідно положень статті 311 КАС України.

Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів виходить з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач проходив військову службу у Військові частині НОМЕР_1 .
На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.02.2021 № 21 позивач звільнений з військової служби у запас та виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
06.05.2024 позивач звернувся до відповідача із заявами про перерахунок та виплату грошового забезпечення, індексації грошового забезпечення, компенсації втрати частини доходу на виконання рішення суду по справі № 380/14074/22 та видачі довідки про розмір грошового забезпечення.
У відповідь на запит позивача, відповідач листом від 05.06.2024 повідомив, що при обчисленні розміру посадового окладу та окладу за військове звання в 2020-2021 роках військова частина НОМЕР_1 діяла згідно з чинним законодавством України, а саме відповідно до п.4 Постанови Кабінету міністрів України №704 від 30 серпня 2017 р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», де зазначається, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 p., на відповідний тарифний коефіцієнт. Тому військова частина НОМЕР_1 не має підстав для перерахунку посадового окладу та окладу за військове звання, а також видачі нового грошового атестату та довідки про розмір грошового забезпечення за 24 місяці перед звільненням.
Крім того, як видно з довідки про нараховану та виплачену індексацію за період з 01.03.2018 по 01.02.2021 та картки грошового забезпечення, у період з 01.03.2018 по 01.02.2021 позивачу не нараховувалася індексація-різниця грошового забезпечення, що не заперечує відповідач.
Позивач вважаючи, що відповідач неправильно обчислив грошове забезпечення та індексацію грошового забезпечення звернувся з позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд зазначає наступне.
Щодо доводів апеляційної скарги позивача про необхідність зобов`язання відповідача виплатити компенсацію втрати частини доходів, апеляційний суд ці правовідносини врегульовані Законом України «Про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ). 
Статтею 1 цього Закону передбачено те, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно зі статтею 2 Закону № 2050-ІІІ, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
За змістом статті 3 Закону № 2050-ІІІ, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Відповідно до статті 4 даного Закону, виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. 
Пунктами 2, 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 (далі - Порядок № 159) передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001.
Системний аналіз даних положень дає змогу дійти висновку, що основними умовами для виплати суми компенсації є: порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та виплата нарахованих доходів. При цьому, виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.
Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 16.05.2019 у справі № 134/89/16-а, від 10.02.2020 у справі № 134/87/16-а, від 05.03.2020 у справі №140/1547/19.
Водночас апеляційний суд встановив те, що відповідач ще не виплатив позивачу нараховані доходи відповідно до цього рішення, тому немає підстав вважати, що відповідач не виконає свій обов`язок, щодо виплати компенсації втрати частини доходів.
Тому, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції зробив вірний висновок, що ці вимоги є передчасними.
Тим часом відповідач у апеляційній скарзі просить залишити позовну заяву без розгляду посилаючись на пропуск позивачем строку звернення до суду з позовом. 
Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:
«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».
Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

При цьому, з огляду на згадані правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.
Однак приписами частин третьої і п`ятої статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
У Рішенні від 12 квітня 2012 року № 9-рп/2012 Конституційний Суд України зазначив, що гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод. У правовій державі звернення до суду є універсальним механізмом захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (абзац п`ятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини рішення).
Таким чином, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Наведене дає суду підстави для висновку, що до 19 липня 2022 року строк звернення позивача з цим позовом до суду не був обмежений будь-яким строком.
Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у постанові від 06 квітня 2023 року по справі № 260/3564/22.

Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача стосуються обчислення грошового забезпечення у періоду 2018-2021 роки, то позивач не пропустив строк звернення до суду, звернувшись з позовом у червні 2024 року.

Таким чином, немає підстав для залишення позовної заяви без розгляду як це просив відповідач.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення, вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не встановлено. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 березня 2025 року у справі № 380/13706/24 залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	В. С. Затолочний