ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

28 квітня 2026 року   Справа № 906/368/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Гудак А.В. , суддя Мельник О.В. 

секретар судового засідання Приступлюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Адвокатського бюро "Святненко та Партнери" 

на рішення Господарського суду Житомирської області від 02.02.2026 
(ухвалене о 11:13 год. у м. Житомирі, повний текст складено 06.02.2026)

у справі № 906/368/25 (суддя Сікорська Н.А.) 

за позовом Адвокатського бюро "Святненко та Партнери" 

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельник України"

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Дудай Буд"

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Консалт Строй Сервіс" 

про стягнення 2 073 830 грн 93 коп.

за участю представників сторін:
від позивача - Чуйко Я.В.;
від відповідача - Онуфрійчук В.А.;
від третіх осіб - не з`явилися.

ВСТАНОВИВ:

Адвокатське бюро "Святненко та Партнери" звернулося до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельник України" 2 073 830 грн 93 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, за результатами укладання договорів про відступлення права вимоги, є новим кредитором відповідача в зобов`язанні про повернення помилково перерахованих коштів в сумі 1 800 000 грн первісним кредитором (ТОВ "Будівельна компанія "Консалт Строй Сервіс"). 
Також позивачем нараховано та заявлено до стягнення суми 3 % річних та інфляційних втрат.

Господарський суд Житомирської області рішенням від 02.02.2026 у справі № 906/368/25 в позові відмовив.
При ухваленні вказаного рішення суд першої інстанції виходив із того, що 1 800 000 грн були сплачені відповідачу за договором підряду, а матеріалами справи підтверджено виконання відповідачем робіт.
Суд виснував, що оскільки зобов`язання сторін були виконані, тому грошове зобов`язання відповідача перед первісним кредитором було припинене, а тому право вимоги не могло бути передане іншим особам, в тому числі позивачу, а кошти не є помилково перерахованими і не підлягають поверненню.
Розглядаючи спірні правовідносини місцевий господарський суд застосував відповідні положення ст. ст. 11, 509, 512, 514, 519, 526, 599, 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням до Північно-західного апеляційного господарського суду звернулося Адвокатське бюро "Святненко та Партнери" із апеляційною скаргою , у якій просить рішення Господарського суду Житомирської області від 02.02.2026 у справі № 906/368/25 скасувати та направити справу до суду першої інстанції на стадію вирішення питання про зупинення провадження у справі. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не задовольнив подане позивачем клопотання про зупинення розгляду справи до ухвалення рішення Господарським судом Київської області у справі №911/2608/25 за позовом Адвокатського бюро "Святненко та Партнери" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дудай Буд", Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельник України", Товариства з обмеженою відповідальністю "СВ Факторіал", Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Консалт Строй Сервіс" про визнання договорів відступлення права вимоги укладеними та визнання договорів про надання послуг і підряду недійсними.
На думку скаржника, суд в межах вирішення цього спору не може самостійно встановити обставини, які є предметом розгляду Господарського суду Київської області у справі №911/2608/25.
Вказує, що відповідно до норм процесуального права, суд був зобов`язаний зупинити провадження в цій справі.
З врахуванням викладеного, скаржник вважає рішення суду першої інстанції необґрунтованим та таким що є передчасним, ухваленим із порушенням норм процесуального права.

Відповідач у поданому суду апеляційної інстанції відзиві зазначає, що:
- позивачем обрано неналежний спосіб захисту, а спірні правовідносини мають договірний характер, що унеможливлює застосування ст. 1212 ЦК України;
- в позивача відсутнє матеріальне право вимоги до відповідача, оскільки на момент укладення договорів відступлення зобов`язання було припинено належним виконанням;
- вимоги апеляційної скарги про скасування рішення та направлення справи на новий розгляд є маніпулятивними та спрямованими на затягування процесу;
- наявність іншої справи, в якій оскаржуються договори відступлення, не створює об`єктивної неможливості розгляду цієї справи, оскільки результат справи № 911/2608/25 прямо не впливає на встановлений судом факт припинення зобов`язання відповідача перед ТОВ "БК "Консалт Строй Сервіс" у 2024 році;
- суд першої інстанції не визнавав договори відступлення права вимоги № 1303025 та №1903025 недійсними. Суд діяв виключно в межах своїх повноважень, перевіряючи, чи перейшло до позивача право вимоги як таке;
- суд встановив, що грошове зобов`язання відповідача було виконане та припинене ще у травні 2024 року, тому на момент укладення договору 13.03.2025 право вимоги вже не існувало і не могло бути передане новому кредитору. Позивач фактично набув неіснуюче право вимоги, тому є неналежним позивачем у цьому спорі, а свої вимоги має пред`являти до первісного кредитора.
Підсумовує, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм права.
Тому просить апеляційну скаргу Адвокатського бюро "Святненко та Партнери" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 02.02.2026 у справі №906/368/25 залишити без змін.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Дудай Буд" та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Консалт Строй Сервіс" не скористалися правом подати відзив на апеляційну скаргу позивача, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 

В судових засіданнях Північно-західного апеляційного господарського суду 07.04.2026 та 28.04.2026 представник скаржника підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі, стверджує, що судом першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення було порушено норми процесуального права. Пояснив, що суд безпідставно не зупинив провадження в цій справі. З огляду на вказане, вважає, що рішення Господарського суду Житомирської області від 02.02.2026 у справі №906/368/25 слід скасувати та направити справу до суду першої інстанції на стадію вирішення питання про зупинення провадження у справі.
Представниця відповідача в судових засіданнях 07.04.2026 та 28.04.2026 заявила, що з доводами скаржника не погоджується, вважає їх безпідставними, а оскаржене рішення таким, що відповідає встановленим обставинам справи та нормам закону. З огляду на зазначене, просила суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги.
В судове засідання 28.04.2026 представники третіх осіб не з`явилися. 
Враховуючи приписи ст.ст. 269, 273 ГПК України про межі та строки розгляду апеляційних скарг в апеляційній інстанції, той факт, що треті особи була належним чином та своєчасно повідомлені про дату, час та місце судового засідання, про що свідчать довідки про доставку електронних листів (т. 3, а. с. 231), а також те, що явка представників учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе завершувати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників третіх осіб.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при ухваленні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що 19.03.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дудай Буд" (цедент) та Адвокатським бюро "Святненко та Партнери" (цесіонарій) укладено договір відступлення права вимоги №1903025 (т. 1, а. с. 12), за умовами якого цедент передав, а цесіонарій прийняв право вимоги, зокрема, за:
- платіжною інструкцією №181 від 09.05.2024 ТОВ "БК "К.С.С." проведено платіж на рахунок ТОВ "Будівельник України" у сумі 750 000 грн в призначені платежу зазначено призначення платежу : демонтаж частини верхньої будови парної колії в межах місця робіт;
- платіжною інструкцією №182 від 10.05.2024 ТОВ "БК "К.С.С." проведено платіж на рахунок ТОВ "Будівельник України" у сумі 1 050 000 грн в призначені платежу зазначено призначення платежу: аванс за договором № 08/05-24 від 08.05.2024, в т.ч. ПДВ 20% - 175 000 грн.
Згідно цього договору цесіонарій набуває права вимоги/кредитора за платіжними інструкціями на підставі помилково перерахованих коштів ТОВ "БК "К.С.С." на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельник України".
Відповідно до п.1.2. договору, відступлення права вимоги за платіжними інструкціями розповсюджується в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги за платіжними іінструкціями.
Пунктом 2.1 договору визначено, що цедент набув право вимоги на підставі договору відступлення права вимоги №1303025 від 13.03.2025, укладеного з ТОВ "Будівельна компанія "Консалт Строй Сервіс", що підтверджує безперервність переходу права вимоги .
З моменту укладення договору цедент вибув із правовідносин із боржниками, а цесіонарій набув статусу кредитора за зазначеними платіжними інструкціями (п.2.5. Договору).
У відповідності до п. 2.9. вказаного договору цедент несе відповідальність перед цесіонарієм за дійсність переданого права вимоги, однак не відповідає за виконання боржниками своїх зобов`язань.
Також 19.03.2025 на виконання умов договору відступлення права вимоги №1303025 сторонами підписано акт приймання-передачі прав вимоги за платіжними інструкціями, а також акт приймання-передачі документів, якими цедент передав, а цесіонарій прийняв, зокрема, оригінали: платіжної інструкції №181 від 09.05.2024; платіжної інструкції №182 від 10.05.2024; належним чином завірену копію договору відступлення права вимоги № 1303025 від 13.03.2025 (т. 1, а. с. 13).
Суд зауважує, що договір відступлення права вимоги № 1303025 від 13.03.2025 був укладений між ТОВ "БК "Консалт Строй Сервіс" та ТОВ "Дудай Буд" (т. 1, а. с. 10).
За умовами вказаного договору ТОВ "БК "Консалт Строй Сервіс" передав, а ТОВ "Дудай Буд" прийняв право вимоги, зокрема, за:
- платіжною інструкцією №181 від 09.05.2024 ТОВ "БК "К.С.С." проведено платіж на рахунок ТОВ "Будівельник України" у сумі 750 000 грн в призначені платежу зазначено призначення платежу : демонтаж частини верхньої будови парної колії в межах місця робіт;
- платіжною інструкцією №182 від 10.05.2024 ТОВ "БК "К.С.С." проведено платіж на рахунок ТОВ "Будівельник України" у сумі 1 050 000 грн. в призначені платежу зазначено призначення платежу: аванс за договором № 08/05-24 від 08.05.2024, в т.ч. ПДВ 20% - 175 000 грн.
В той же час, 22.01.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Консалт Строй Сервіс" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельник України" (виконавець) був укладений Договір про надання послуг №22-1-24 (т. 1, а. с. 135-139).
Відповідно до п.1.1. цього договору, виконавець зобов`язується за завданням замовника виконати проектні роботи (послуги), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги.
Вартість послуг, що є ціною договору, становить 660 000 грн., у т.ч. ПДВ (20%) – 110 000 грн (п.2.1. договору №22-1-24 від 22.01.2024).
На виконання умов вказаного договору сторонами підписано акти наданих послуг:
- акт №497 від 20.02.2024 на суму 360 000 грн з ПДВ (т. 1, а. с. 99);
- акт №17 від 26.02.2024 на суму 300 000 грн з ПДВ (т.1 а. с. 123).
03.04.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Консалт Строй Сервіс" (підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельник України" (субпідрядник) був укладений договір підряду на виконання робіт №08/05-24 (т. 1, а. с. 96-98).
За цим договором субпідрядник зобов`язується на власний ризик, власними та/або залученими силами виконати будівельні та ремонтні роботи на залізничній колії відповідно до чинних будівельних норм і правил, а підрядник - прийняти належним чином виконані роботи та оплатити їх. Конкретний перелік і обсяг робіт визначаються в додатку до договору, а факт їх належного виконання підтверджується актами виконаних робіт, підписаними та скріпленими печатками сторін (п.п.1.1.- 1.3. договору підряду).
Вартість робіт складає 1 800 000 грн з ПДВ (п.2.1. договору підряду).
На виконання умов вказаного договору сторонами підписано акти наданих послуг:
- акт №89 від 06.05.2024 на суму 1 050 000 грн про відновлення верхньої будови парної колії (т. 1, а. с. 105, 181);
- акт №496 від 06.05.2024 на суму 750 000 грн про демонтаж частини верхньої будови парної колії в межах місця робіт (т. 1, а. с. 124, 179).
Факт виконання робіт та їх прийняття підрядником також підтверджується належним податковим оформленням господарської операції, а саме складанням та реєстрацією субпідрядником у встановленому порядку податкових накладних на відповідні суми, що відповідають актам наданих послуг, а саме:
- податкова накладна №2 від 06.05.2024 на суму 750 000 грн (т. 1, а. с. 178);
- податкова накладна №3 від 06.05.2024 на суму 1 050 000 грн (т. 1, а. с. 180).
Як вбачається із платіжної інструкції №181 від 09.05.2024 ТОВ "Будівельна компанія "Консалт Строй Сервіс" перерахувало на рахунок ТОВ "Будівельник України" 750 000 грн, призначенням платежу: демонтаж частини верхньої будови парної колії в межах місця роботи (т. 1, а. с. 8);
Відповідно до платіжної інструкції №182 від 10.05.2024 ТОВ "Будівельна компанія "Консалт Строй Сервіс" перерахувало на рахунок ТОВ "Будівельник України" кошти в розмірі 1 050 000 грн, призначенням платежу: аванс за договором №08/05-24 від 08.05.2024 у т.ч. ПДВ 20% - 175 000 грн (т. 1, а. с. 9).
Крім того, після відкриття провадження в господарській справі № 906/368/25, 14.08.2025 Адвокатське бюро "Святненко та Партнери" звернулося до Господарського суду Київської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дудай Буд", до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельник України", до Товариства з обмеженою відповідальністю "СВ Факторіал" та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Консалт Строй Сервіс" про визнання договорів відступлення права вимоги укладеними та визнання договорів про надання послуг і підряду недійсними, а саме АБ "Святненко та Партнери" просить суд:
1) визнати укладеним договір відступлення права вимоги № 1303025 від 13.03.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Консалт Строй Сервіс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дудай Буд";
2) визнати укладеним договір відступлення права вимоги № 1903025 від 19.03.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дудай Буд" та Адвокатським бюро "Святненко та Партнери";
3) визнати недійсними договір про надання послуг № 22-1-24 від 22.01.2024 та договір підряду № 08/05-24 від 03.04.2024, які укладені між Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Консалт Строй Сервіс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельник України";
4) визнати недійсним договір підряду № 105-ТР від 02.04.2024, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Консалт Строй Сервіс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "СВ Факторіал".
Господарський суду Київської області ухвалою від 20.08.2025 позовну заяву разом з доданими до неї документами повернув АБ "Святненко та Партнери".
Північний апеляційний господарський суду постановою від 22.10.2025 ухвалу Господарського суду Київської області від 20.08.2025 залишив без змін.
Верховний Суд постановою від 17.12.2025 постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2025 та ухвалу Господарського суду Київської області від 20.08.2025 у справі № 911/2608/25 скасував, справу № 911/2608/25 передав до Господарського суду Київської області для продовження розгляду.
Господарський суду Київської області ухвалою від 12.01.2026 позовну заяву залишив без руху, запропоновав позивачу в строк до десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху усунути недоліки позовної заяви шляхом надання доказів доплати судового збору у розмірі 2 422 грн.
Пізніше, Господарський суду Київської області ухвалою від 19.01.2026, серед іншого прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Підготовче засідання призначив на 19.02.2026 о 16:00 год.
За цих обставин, Адвокатське бюро "Святненко та партнери" зверталося до Господарського суду Житомирської області із клопотаннями від 17.09.2025, 26.09.2025 та від 21.01.2026 за змістом у котрих просив суд зупинити провадження у справі №906/368/25 до ухвалення рішення Господарським судом Київської області у справі №911/2608/25 (т. 3, а. с. 1-2, 44, 144-145).
Однак, Господарський суд Житомирської області ухвалами від 22.09.2025, 30.09.2025 (протокольна ухвала) та 21.01.2026 (протокольна ухвала) відмовив у задоволенні відповідних клопотань позивача (т. 3, а. с. 35-36, 60-61, 150-152). 

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги такі положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.
Згідно із ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.
Враховуючи, що скаржник оскаржує рішення Господарського суду Житомирської області від 02.02.2026 у справі № 906/368/25 з підстав незупинення судом першої інстанції провадження у цій справі до ухвалення рішення Господарським судом Київської області у справі №911/2608/25, суд апеляційної інстанції, в силу положень ст. 269 ГПК України, переглядає рішення суду першої інстанції саме в цих межах.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
При цьому, однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи (п.10 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Дотримання розумних строків розгляду справи є важливим та одним з пріоритетних принципів господарського судочинства. Поряд із цим існують обставини, за яких суд має право або ж зобов`язаний зупинити провадження у справі.
Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення всіх процесуальних дій у справі, зумовлене настанням певних визначених законом обставин, що перешкоджають подальшому руху справи до їх усунення.
Зупинення провадження у справі не повинне розглядатися як невиправдане затягування строків розгляду справи і застосовується лише за обставин, визначених процесуальним законом.
Порядок та умови зупинення провадження у справі врегульовано положеннями статей 227, 228 ГПК України, в яких наведено вичерпний перелік підстав, за яких суд зобов`язаний та має право зупинити провадження у справі.
Так, зокрема положеннями п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України передбачено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 229 ГПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому п. 5 ч. 1 ст. 227 цього Кодексу, до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.
Апеляційний господарський суд зазначає, що метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення судом обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте мають значення для розгляду справи, провадження у якій зупиняється.
За змістом вказаного п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду до вирішення іншої справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Під неможливістю розгляду справи слід розуміти неможливість для господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.
Отже, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку зобов`язаний з`ясовувати: 1) як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; 2) чим обумовлюється неможливість розгляду справи.
Пов`язаною із цією справою є така інша справа, в якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання та оцінку доказів у цій справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (ч. 4 та 6 ст. 75 ГПК України).
Необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку. Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України (далі - ЄСПЛ).
ЄСПЛ зазначає, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").
Апеляційний господарський суд вказує, що ст. 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Таким чином, у разі відсутності спростування презумпції правомірності договору, закріпленої у ст.204 ЦК України, всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Колегія суддів зазначає, що наявність спору щодо визнання недійсним договору не свідчить про об`єктивну неможливість здійснення розгляду цієї справи судом першої інстанції, що відповідно не може бути підставою для зупинення її провадження на підставі п.5 ч.1 ст.227 ГПК України. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.05.2021 у справі №910/7331/20, від 26.03.2024 у справі №907/882/22.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що, з огляду на предмет позову у цій справі, предметом доказування є встановлення обставин отримання відповідачем коштів у сумі 1 800 000 грн, наявності або відсутності правових підстав для їх одержання, а також дійсності права вимоги до відповідача, яке було передане позивачу.
Вказані обставини можуть бути встановлені на підставі наявних у справі доказів, адже останній наділений повноваженнями щодо оцінки доказів у справі та встановлення відповідних обставин/фактів, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, що надає йому можливість самостійно встановити всі обставини справи та ухвалити рішення по суті спору.
Відтак, враховуючи предмет та підстави позову, наявні докази, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги у цій справі, подані відповідачем докази на спростування позиції позивача, зокрема чинний договір підряду на виконання робіт №08/05-24, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не наведено обґрунтованих та переконливих мотивів необхідності зупинення провадження у справі як щодо об`єктивної неможливості розгляду справи №906/368/25 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №911/2608/25, так і стосовно того, що зібрані у справі №906/368/25 докази не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Крім того, скаржник у майбутньому, зважаючи на результати розгляду справи №911/2608/25 має передбачений процесуальним законодавством механізм перегляду рішення у цій справі.
Також апеляційний господарський суд за аналізом наявних у справі доказів, а також з огляду на положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини (ст. ст. 11, 509, 512, 514, 519, 526, 599, 1212 ЦК України) погоджується із висновками судупершої інстанції, що на момент переходу права вимоги до Адвокатського Бюро "Святненко та Партнери" (19.03.2025) у первісного кредитора (Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Консалт Строй Сервіс") вже було відсутнє право вимоги до відповідача (Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельник України"). Відтак позивач не набув статусу кредитора у спірних правовідносинах і, відповідно, не набув права вимагати від відповідача виконання спірного зобов`язання. 
За таких обставин передання вимоги, яка фактично не існувала на момент відступлення, може спричиняти правові наслідки виключно у взаємовідносинах між позивачем та особою, яка відступила таке право. Саме по собі таке відступлення не створює для відповідача жодних нових обов`язків, зокрема щодо сплати заявленої до стягнення суми.
Оскільки вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат є похідними від основного зобов`язання, а підстав для стягнення основного боргу з відповідача не встановлено, зазначені додаткові вимоги також не підлягають задоволенню.
Крім того, апеляційний господарський суд зауважує, що вимоги апеляційної скарги не узгоджуються із приписами ст. 275 ГПК України, оскільки суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції у випадку скасування саме ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі (п. 6 ч. 1 ст. 275 ГПК України), а не скасування рішення.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
За усталеною практикою ЄСПЛ (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010) ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
В справі "Салов проти України" від 06.09.2005 ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно ст. 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення від 27.09.2001 у справі "Hirvisaari v. Finland"). У рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення від 09.12.1994 у справі "Ruiz Torija v. Spain").
У пунктах 32, 34, 36 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованими; підстави прийняття рішення повинні бути узгодженими, чіткими, недвозначними й несуперечливими; вони повинні давати можливість читачеві простежити логіку міркувань, які привели суддю до ухваленого ним рішення.
Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що скаржник був почутим і йому надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження під час апеляційного провадження.
З урахуванням викладеного в сукупності, апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позову.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.
В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу Адвокатського бюро "Святненко та Партнери" слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 02.02.2026 у справі №906/368/25 – без змін.
Керуючись статтями 269, 270, 273, 275-279, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Адвокатського бюро "Святненко та Партнери" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 02.02.2026 у справі №906/368/25 - без змін.
2. Справу № 906/368/25 надіслати Господарському суду Житомирської області.
3. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "30" квітня 2026 р.

Головуючий суддя Петухов М.Г. 

Суддя   Гудак А.В. 

Суддя   Мельник О.В.