Справа № 736/1894/25 
№ провадження 2/738/63/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

27 квітня 2026 року         м. Мена 
Менський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого судді – Савченка О.А.
за участі:
секретаря судового засідання – Лях Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мена цивільну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС»
до
відповідача ОСОБА_1 
вимоги позивача: про стягнення заборгованості за кредитним договором,
учасники справи – не з`явились, 
ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача.
У листопаді 2025 року за територіальною підсудністю до Менського районного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 20 737 грн. 09 коп. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 04 лютого 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 73332 про надання фінансового кредиту на суму 7 000 грн., яким визначено умови надання кредиту, строки та порядок повернення кредитних коштів. Позивач, взяті на себе за Договором зобов`язання виконав в повному обсязі, натомість, відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на дату відступлення права вимоги становить 15 845 грн. 00 коп. та складається з: 3 500,00грн – сума основного боргу, 1 890,00 грн. – сума боргу за процентами, 10 455,00 грн. – сума боргу за пенею і штрафами. З урахуванням проведених позивачем інфляційних нарахувань та 3% річних розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 20 737 грн. 09 коп. Враховуючи, що відповідач в добровільному порядку не погашає виниклої заборгованості, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 20 737 грн. 09 коп., витрати на правничу допомогу та сплаченого судового збору. 
В наданий судом додатковий строк від представника відповідача – адвоката Омельяненко Л.І. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позову повністю у зв`язку з відсутністю доказів, що відповідач пройшов ідентифікацію, уклав даний кредитний договір та отримав кошти від ТОВ «Авентус Україна». Крім цього, на думку представника відповідача, позивачем пропущений строк позовної давності, що також є підставою для відмови в задоволенні позову.
Від представника позивача надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено, що кредитний договір № 73332 від 04.02.2018 укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». До позовної заяви додано підтвердження видачі онлайн кредиту та лист ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», адресований ТОВ «Авентус Україна» про переказ коштів клієнтам, в якому зазначено інформацію стосовно номеру договору, номеру транзакції, іпн клієнта, номер транзакції та номер картки. Таким чином, у підтвердженні вказано номер договору - 73332 та прізвище, ім`я, по-батькові та номер транзакції – 151882, який можна знайти у листі ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», а також номер маска картки, який належить відповідачу – НОМЕР_1 . Отже, за допомогою даної інформації можна ідентифікувати переказ коштів відповідачу. Розрахунок заборгованості або довідка за тілом кредиту, відсотками та ін. не є складовою кредитної справи, а формується окремо відповідальною особою банку за допомогою ліцензованого програмного забезпечення, що здійснює нарахування заборгованості по сплаті тіла кредиту, нарахуванню відсотків та пені, а також його детального розрахунку з формулою її формування. Тобто, це документ, який створюється у процесі діяльності банку та займає певний проміжок часу. Договір факторингу не передбачає формування таких розрахунків та не передбачає передачу програмного забезпечення, що й здійснює таке нарахування. Відповідно до ст.. 625 ЦК України, нараховано штрафні санкції та здійснено розрахунок за допомогою офіційного сервісу (https://ips.ligazakon.net/calculator/ff), який надає інструменти для обґрунтованого розрахунку заборгованості за кредитними договорами. Цей ресурс широко використовується у юридичній практиці та визначається судами як надійне джерело підтвердження суми боргу. Також зазначено, що ТОВ «ВІН ФІНАНС» здійснює свою діяльність на підставі договору відступлення прав вимоги, укладеного з ТОВ «Авентус Україна». 
ІІ. Заяви та клопотання учасників справи.
В матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи без його участі.
Відповідач надіслав до суду копію посвідчення Державної прикордонної служби України, копію посвідчення учасника бойових дій. А також довідку, видану заступником начальника відділу – начальником відділення проходження служби особовим складом відділу кадрів, з якої слідує, що ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період у військовій частині НОМЕР_2 з 11 лютого 2025 року по теперішній час. 
Отже, на даний час ОСОБА_1 є військовослужбовцем.
Інших заяв та клопотань по суті справи від представника позивача та відповідача не надходило.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 20 листопада 2025 року прийнято позовну заяву до провадження Менського районного суду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання.
Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 04 березня 2026 року витребувано докази з АТ КБ «ПриватБанк».
Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин та не надав суду заяву про розгляд справи з його участю, суд ухвалює рішення без участі сторін на підставі наявних у справі доказів.
Зважаючи на неявку у судове засідання всіх учасників справи, на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося.
IV.Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та оцінка аргументів і доказів учасників справи.
Судом при досліджені обставин справи було з`ясовано наступне.
04 лютого 2018 року ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 733332 про надання фінансового кредиту. 
До матеріалів справи позивачем додано паперову копію договору про надання фінансового кредиту № 73332 від 04.02.2018, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 . У розділі відомостей про позичальника вказано прізвище, ім`я, по батькові ОСОБА_1 , адреса його проживання, паспорті дані та ідентифікаційний код. При цьому Договір не містить жодних відомостей про проставлення електронного підпису як з боку кредитора так і з боку позичальника (а.с.44-45).
За умовами договору позивач надає відповідачу кошти в сумі 3 500 грн., строком на 30 днів, зі сплатою відсотків: фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,71% за 1 день користування кредитом.
До матеріалів справи також додано Графік розрахунків до договору про надання фіксованого кредиту № 73332 від 04.02.2018 визначено: дата повернення кредиту 06.03.2018, сума кредиту 3 500,00 грн., сума нарахованих процентів: 1 795,50 грн., разом до сплати 5 295,50 грн. (а.с.46).
На підтвердження перерахування коштів за кредитним договором позивачем надано довідку ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», з якої слідує, зокрема, що 04.02.2018 було переказано кошти на суму 3 500,00 грн. маска картки НОМЕР_1 (а.с.19-27). 
З повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7/7-260316/104930-БТ від 26.03.2026 слідує, що в банку на ім`я ОСОБА_1 емітовано карту № НОМЕР_3 . 
Разом з тим, з повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7/7-260316/104930-БТ від 26.03.2026 також слідує, що 04.02.2018 на дану картку зараховано грошові кошти в сумі: 5 000,00 грн., 3 500,00 грн., 7 000,00 грн., 3 000,00 грн., 3 000,00 грн., 2 000,00 грн. Відомості про відправника вказаних грошових коштів відсутні (а.с.126-128).
Згідно розрахунку позивача, заборгованість відповідача за кредитним договором становить 15 845 грн. 00 коп., яка складається з: 3 500,00 грн. – сума боргу за тілом кредиту, 1890,00 грн. – сума боргу за відсотками, 10 455,00 грн. – сума боргу за пенею (зворот а.с.14).
12 квітня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу № 1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. 12.04.2018 укладено додаткову угоду № 2 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги № 3 від 18.06.2018 про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників в тому числі до гр. ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту № 73332 від 04.02.2018 перейшло до нового кредитора ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».
Відповідно до протоколу загальних зборів № 1706 ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» змінено назву ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС».
V. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч. 1, 2, 3 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.
Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.
Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.
Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.
Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.
У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України,статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.
За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 78 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з ч. 2ст. 79 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Приписами ч. 1ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
На підтвердження факту укладення 04.02.2018 року кредитного договору між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 позивачем до матеріалів справи додано роздрукований примірник договору, в якому у розділі відомостей про позичальника вказано прізвище, ім`я, по батькові відповідача, адреса його проживання, паспортні дані та ідентифікаційний код. При цьому, кредитний договір не містить відомостей про його підписання електронним підписом ні з боку кредитора, ні з боку позичальника.
Графік розрахунків до договору про надання фінансового кредиту № 73332 від 04.02.2018, який є додатком до договору також не містить відомостей про його підписання електронним підписом ні з боку кредитора, ні з боку позичальника. 
Суд зазначає, що доказів проведення ідентифікації відповідача при вході в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету ТОВ «ВІН ФІНАНС» суду не надано. Зазначення у тексті договору особистих даних ОСОБА_1 (прізвище, ім`я, по батькові відповідача, адреса його проживання, паспортні дані та ідентифікаційний код) не підтверджує підписання останнім кредитного договору в електронній формі.
Крім іншого, позивачем до матеріалів справи додано письмові договори про надання фінансового кредиту № 54063 від 02 січня 2018 року, № 55118 від 04 січня 2018 року, № 48119 від 22 грудня 2017 року, № 49104 від 24 грудня 2017 року з Графіками розрахунків, які є ідентичними з спірним договором та додатком до нього, містять ті самі відомості про сторони договору. 
З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм, суд дійшов висновку про недоведеність в межах цієї справи укладання 04.02.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 саме договору № 73332 від 04 лютого 2018 року про надання фінансового кредиту.
З приводу отримання відповідачем коштів у розмірі 3 500,00 грн. суд зазначає наступне. 
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.16.2021 у справі №686/19271/19, договір не є первинним обліковим документом для цілей бухобліку, а свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, в той час як первинні документи складаються лише за фактом надання послуг.
Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі -Закон) як спеціальний закон визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.
Відповідно до п. 16.1. ст. 16. Закону до документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки, міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу.
Відповідно до п. 17.1. ст. 17 того ж Закону форми розрахункових документів, документів на переказ готівки для банків, а також міжбанківських розрахункових документів установлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Форми документів на переказ, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, установлюються правилами платіжних систем. Обов`язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України.
Згідно з ч. 19.1, 19.2. ст. 19 Закону порядок і строки зберігання, а також процедура знищення електронних документів, що застосовуються при проведенні переказу, встановлюються Національним банком України. Строки зберігання цих документів мають бути не меншими, ніж строки, встановлені для паперових документів аналогічного призначення. Електронні документи зберігаються на носіях інформації у формі, що дозволяє перевірити цілісність, достовірність та авторство електронних документів на цих носіях.
Згідно з ч. 22.1 ст. 22 Закону, ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Національний банк України має право встановлювати інші види розрахункових документів.
Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» «Первинні документи та регістри бухгалтерського обліку»: Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
На аркушах справи 19-27 міститься копія листа ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» адресованого ТОВ «Авентус Україна», в якому вказано перелік клієнтів, яким перераховано кошти за період з 24.11.2017 по 25.09.2018 із зазначенням суми коштів, маски картки, коду авторизації в системі WayForPay, без зазначення даних щодо власників банківських карток. При цьому вказаний лист не є первинним бухгалтерським документом, з якого можна встановити дійсність фінансової операції. Крім того, з даного листа вбачається, що переказ коштів здійснювався ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» (ЄДРОУ 39626179), яке не є учасником даної справи, до матеріалів справи не додано доказів на підтвердження підстав здійснення таких фінансових операцій. А тому, вказаний доказ не свідчить про виконання кредитором умов договору з перерахування коштів на картковий рахунок відповідача.
Надана АТ КБ «ПриватБанк» довідка № 20.1.0.0.0/7/7-260316/104930-БТ від 26.03.2026 підтверджує факт належності ОСОБА_1 картки № НОМЕР_3 . Проте, не доводить факту зарахування коштів саме від ТОВ «Авентус Україна» 04.02.2018 року в сумі 3 500,00 грн., оскільки 04.02.2018 на дану карту було зараховано грошові кошти в сумі: 5 000,00 грн., 3 500,00 грн., 7 000,00 грн., 3 000,00 грн., 3 000,00 грн., 2 000,00 грн., ідентифікувати особу від якої зараховані вказані грошові кошти нема можливості, відомості про це відстуні.
Доданий до позовної заяви роздрукований розрахунок заборгованості за кредитним договором не є належним доказом надання відповідачу кредитних коштів, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит.
Оскільки до позовної заяви не долучено жодного із цих документів 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер, суд приходить до висновку про те, що за спірним Кредитним Договором позивачем не надано первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували, що кредитор виконав зобов`язання щодо видачі грошових коштів на картковий рахунок відповідача.
В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволенню не підлягають.
При цьому, до вказаного висновку суд дійшов, виходячи не тільки з вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні в справі «Ушаков та Ушакова проти України» від 18 червня 2015 року (остаточне 18 вересня 2015 року), в пункті 78 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою…».
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.
У зв`язку з тим, що суд відмовляє в задоволенні позову, то підстави для стягнення з відповідача на корить позивача понесені судові витрати відсутні. 
З цих підстав, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 81, 258-259, 263-265, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, Суд, -
У Х В А Л И В:
В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Він ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий:        О.А. Савченко