ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/9978/24 Суддя (судді) першої інстанції: Горобцова Я.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.
Суддів: Беспалова О.О., Грибан І.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Пластпайп ЛТД» до Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення,-
В С Т А Н О В И В:
У лютому 2024 року до Київського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Пластпайп ЛТД» до Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, в якому позивач просить суд:
- визнати недійсним рішення Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, наданого у вигляді листа від 4 грудня 2023 року № 60-02/5116 про відмову у розгляді справи.
В обґрунтування вимог позивач наголошує на відсутності у відповідача правових підстав для прийняття оскаржуваного рішення.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України наданого у вигляді листа від 04.12.2023 № 60-02/5116 про відмову у розгляді справи. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Пластпайп ЛТД» судові витрати у розмірі 3 028, 00 грн.
Суд вказав, що висновки відповідача зазначені у листі стосовно не виявлення в діях товариств порушення, передбаченого статтею 15-1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» є передчасними та такими, що не відповідають обставинам викладеним у заяві позивача, а тому лист підлягає скасуванню на підставі статті 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції».
Не погодившись із рішенням суду, відповідач – Північне міжобласне територіального відділення Антимонопольного комітету України звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Київського окружного адміністративного суду від 25.04.2025 у справі №320/9978/24 скасувати; змінити розподіл судових витрат, що підлягали сплаті позивачем під час розгляду справи № 320/9978/24 в провадженні суду першої інстанції, поклавши їх на товариство з обмеженою відповідальністю «Пластпайп ЛТД» у повному обсязі; ухвалити нове рішення, яким закрити провадження у справі № 320/9978/24 на підставі абзацу 2 частини першої статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України; справу слухати в судовому засіданні за участі особи, яка діє від імені та в інтересах Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України.
Зокрема, апелянт вказує, що рішенням суду є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки в рамках даної справи наявне порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19 Кодексу адміністративного судочинства України, що є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження у справі, відповідно до статті абзацу 2 частини першої статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України.
Апелянт наголошує на тому, що лист Відділення від 04.12.2023 №60-02/5116 є індивідуальним актом, який прийнято в межах реалізації Відділенням своїх повноважень у антимонопольній сфері (сфері захисту економічної конкуренції та захисту від недобросовісної конкуренції), а його правову природу прямо врегульовано спеціальним законом - Законом України «Про захист економічної конкуренції», який передбачає порядок судового оскарження саме в господарському процесі. Відповідно до частини першої, другої статті 60 Закону №2210 відповідач має право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Рішення адміністративної колегії територіального відділення Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарських судів Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.
Таким чином, апелянт вказує на те, що позивачем було подано позовну заяву у справі № 320/9978/24 до адміністративного суду з порушенням правил предметної юрисдикції.
У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Щодо клопотання апелянта про розгляд справи в судовому засіданні, колегія суддів зазначає наступне.
Частинами 2 та 3 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
У той же час, згідно частин 1-3 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до частини 4 статті 12, частини 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років"; 6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.
У той же час, спірні правовідносини не відносяться до категорії справ, передбачених частиною 4 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України.
Як вбачається з поданого клопотання, в такому не наведено жодних доводів, які б свідчили про те, що характер спірних правовідносин та предмет доказування вимагають проведення судового засідання або посилань на обставини, які можливо встановити лише у такий спосіб.
Дослідивши клопотання апелянта, матеріали справи, предмет та підстави позову, склад учасників справи, тощо, колегія суддів дійшла висновку, що характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають її розгляду в порядку загального позовного провадження, а тому у задоволенні зазначеного клопотання необхідно відмовити.
Відповідно до приписів статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом.
Відповідно до статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України).
Однією з головних ознак адміністративно-правового спору є участь у ньому як сторони провадження суб`єкта владних повноважень. Водночас не кожен спір за участю суб`єкта владних повноважень є публічно-правовим.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 18 серпня 2023 року позивач звернувся до Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України із заявою про порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції № 18/08, а саме, щодо наявності в діях ТОВ «ПОЛІМЕРНА ГРУПА «ТЕРПОЛІМЕРГАЗ» та ТОВ «ЕЛЬПЛАСТ-ЛЬВІВ» ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого статтею 15-1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції».
Відповідачем, на виконання доручення Антимонопольного комітету України від 5 вересня 2023 року № 13-01/505, було здійснено розгляд такої заяви, та повідомлено позивача листом від 4 грудня 2023 року № 60-02/5116 про те, що останньому відмовлено у розгляді справи, на підставі пункту 20 Правил розгляду заяв та справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням Комітету № 5 від 19.04.1994 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 06.05.1994 за №90/299, оскільки: 
«за повідомленими у Заяві обставинами щодо невідповідності Продукції 1 і Продукції 2 технічним характеристикам в діях ТОВ «ПГ «ТЕРПОЛІМЕРГАЗ» та ТОВ «ЕЛЬПЛАСТ-ЛЬВІВ» ознак порушення, передбаченого статтею 15-1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» не виявлено».
Не погоджуючись з таким листом Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
За загальним визначенням підсудність адміністративних спорів (справ) є правовим інститутом, що містить адміністративно-процесуальні норми, які розмежовують компетенцію щодо розгляду і вирішення адміністративних справ між окремими інституціями судової системи і між адміністративними судами одного інституційного рівня. Визначення компетентного суду для розгляду адміністративної справи провадиться, серед іншого, залежно від предмета публічно-правового спору або його суб`єктного складу, територіальних меж юрисдикції певного суду, функцій при розгляді справи, які виконує певний суд судової системи.
Правила підсудності у своїй сукупності певним чином встановлюють алгоритм обрання компетентного адміністративного суду для розгляду і вирішення конкретної справи. Правильне визначення компетентного суду для розгляду і вирішення адміністративної справи має значення для ухвалення законного і обґрунтованого судового рішення в адміністративній справі.
Предметом судового розгляду у цій справі є наявність/відсутність підстав для визнання недійсним рішення Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, оформленого листом від 4 грудня 2023 року № 60-02/5116, яким відмовлено у розгляді справи, у зв`язку з не виявленням ознак порушення, передбаченого статтею 15-1 Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції».
Згідно із частиною першою статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України, зокрема, є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
У постанові від 10.09.2020 у справі №910/23375/17 Верховний Суд зазначив, що підхід до визначення меж обґрунтованості рішення АМК про відмову у відкритті справи в контексті застосування пункту 8 статті 50, частини 2 статті 18, статей 19 - 20 Закону України "Про захист економічної конкуренції", а також пункту 20 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції має бути аналогічним тому, який застосовується, зокрема, самими судами у прийнятті судових рішень
У постанові від 10.03.2021 у справі №910/15222/18 Верховний Суд зазначив, що судами попередніх інстанції не враховано того, що в розгляді справ про оскарження рішень АМК суд має враховувати виключну компетенцію АМК щодо оцінки та кваліфікації певних дій в якості порушення законодавства про захист від недобросовісної конкуренції та не може вдаватися до переоцінки його висновків. Господарські суди при розгляді такої категорії справи мають право лише перевіряти: правильність застосування органами АМК відповідного законодавства; повноту з`ясування обставин, які мають значення для справи та їх доведеність; відповідність висновків, викладених у рішенні АМК, обставинам справи. Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 13.02.2018 зі справи №914/456/17, від 06.08.2019 зі справи №910/10604/18 та від 11.06.2020 зі справи № 922/1966/18.
Відповідно до статті 36 Закону №2210-ІІІ, у редакції діючій на момент виникнення спірних правовідносин, органи Антимонопольного комітету України розпочинають розгляд справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції за:
заявами суб`єктів господарювання, громадян, об`єднань, установ, організацій про порушення їх прав внаслідок дій чи бездіяльності, визначених цим Законом як порушення законодавства про захист економічної конкуренції;
поданнями органів державної влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю про порушення законодавства про захист економічної конкуренції;
власною ініціативою органів Антимонопольного комітету України;
фактом включення відповідно до Закону України "Про запобігання загрозам національній безпеці, пов`язаним із надмірним впливом осіб, які мають значну економічну та політичну вагу в суспільному житті (олігархів)" особи, яка є власником (засновником), бенефіціаром власника (засновника), контролером власника (засновника) засобу/засобів масової інформації, що має/мають значний вплив на телерадіоінформаційний ринок, до Реєстру осіб, які мають значну економічну та політичну вагу в суспільному житті (олігархів).
У разі надходження від заявника клопотання про можливість настання негативних наслідків, пов`язаних із поданням заяви, та з метою захисту його інтересів розгляд справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції розпочинається за власною ініціативою органів Антимонопольного комітету України.
Органи Антимонопольного комітету України мають право не здійснювати розгляд заяви про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, якщо особа, яка подала заяву, не доведе, що дії чи бездіяльність, що містять ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції, мали або мають безпосередній та негативний вплив на її права та/або діяльність.
Про відмову в розгляді такої заяви органи Антимонопольного комітету України повідомляють заявника листом.
Органи Антимонопольного комітету України мають право не розпочинати розгляд справи, якщо дії чи бездіяльність, що містять ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції, не справляють (не можуть справляти) відчутного впливу на умови конкуренції на ринку.
У разі відмови в розгляді справи особі, яка подала заяву про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, з підстав, передбачених цією статтею, орган Антимонопольного комітету України видає відповідне вмотивоване розпорядження, яке протягом трьох робочих днів з дня його прийняття надсилається такій особі.
Порядок розгляду Антимонопольним комітетом України та його територіальними відділеннями заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджений розпорядженням АМК від 19.09.1994 №5 (із змінами) [далі - Порядок] визначає процедуру розгляду заяв, справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у тому числі про захист від недобросовісної конкуренції (далі - порушення законодавства про захист економічної конкуренції, порушення), проведення слухань у справах органами Антимонопольного комітету України (далі - органи Комітету) відповідно до Законів України «Про захист економічної конкуренції», «Про захист від недобросовісної конкуренції», «Про Антимонопольний комітет України» та встановлює порядок перевірки та перегляду рішень органів Комітету в цих справах (пункт 1 розділу І).
Відповідно до пункту 2 розділу VI Порядку заява подається в письмовій формі й повинна містити:
найменування органу, до якого подається заява (Комітет чи відповідне територіальне відділення Комітету);
для юридичної особи - найменування юридичної особи, у тому числі скорочене (за наявності), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України (ЄДРПОУ) (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), організаційно-правову форму, місцезнаходження юридичної особи, електронну адресу, а також інші засоби зв`язку з нею (за наявності);
для фізичної особи - прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності), реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності) або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті про право здійснювати будь-які платежі за серією (за наявності) та номером паспорта, задеклароване / зареєстроване місце проживання (перебування), електронну адресу, а також інші засоби зв`язку з нею (за наявності);
зміст вимог, зокрема очікувані заявником від органів Комітету рішення;
виклад обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, зокрема інформацію про ознаки порушення відповідачем законодавства про захист економічної конкуренції;
обґрунтування того, що дії чи бездіяльність відповідача, визначені Законом як порушення законодавства про захист економічної конкуренції, мали або мають безпосередній та негативний вплив на його права та/або діяльність;
інформацію стосовно звернення до будь-якого іншого органу державної влади, зокрема до суду, з питань, порушених у заяві;
перелік документів та інших матеріалів, що додаються до заяви.
Заява підписується керівником юридичної особи (особою, що виконує його обов`язки) / фізичною особою або їх уповноваженими представниками.
До заяви додаються наявні у заявника документи (оригінали чи належним чином завірені копії документів) та інші матеріали, що підтверджують викладені у заяві обставини.
Якщо заява подається представником, у ній зазначаються найменування (для юридичних осіб) або прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб), прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) представника, його поштова адреса, а також, якщо такі є, номер засобу зв`язку (телефон, факс тощо), адреса електронної пошти. Одночасно із заявою подається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника. Довіреності або інші документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.
У разі подання заяви про порушення, доведення якого потребує дослідження ринку, заявник у заяві висловлює міркування стосовно товарних і територіальних (географічних) меж відповідного ринку, становища суб`єктів господарювання на цьому ринку. Заявник також подає відому йому інформацію про осіб, пов`язаних із відповідачем (відповідачами) відносинами контролю відповідно статті 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції».
У заяві можуть бути вказані й інші відомості, якщо вони можуть мати значення для розгляду заяви, зокрема ім`я (найменування) й інші відомі заявнику реквізити осіб, які можуть підтвердити обставини, з приводу яких подається заява чи які можуть надати додаткову інформацію, що має значення для розгляду заяви.
У разі необхідності заявник одночасно з поданням заяви може подати мотивоване клопотання про початок розгляду справи за власною ініціативою органів Комітету через можливість настання негативних для заявника наслідків, пов`язаних із поданням заяви відповідно до абзацу четвертого частини першої статті 36 Закону України «Про захист економічної конкуренції».
Інформація з обмеженим доступом подається окремо в опечатаному печаткою (за наявності) конверті; на кожній сторінці документів проставляється напис «інформація з обмеженим доступом». Необхідно вказати категорію інформації з обмеженим доступом (конфіденціальна чи таємна) та її характер (комерційна, банківська, державна таємниця), а також пояснити причини, з яких ця інформація вважається заявником інформацією з обмеженим доступом, зокрема, чому цю інформацію не потрібно розголошувати.
Згідно з пунктом 6 розділу VІ Порядку у разі невиявлення ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції державний уповноважений, голова територіального відділення вмотивовано відмовляють у розгляді справи, про що орган Комітету видає відповідне вмотивоване розпорядження, яке протягом трьох робочих днів із дня його прийняття надсилається заявнику засобами поштового зв`язку або в електронній формі засобами інформаційно-комунікаційних систем.
При цьому відповідним державним органам та суб`єктам господарювання можуть бути надані рекомендації щодо проведення заходів, спрямованих на запобігання порушенням, розвиток підприємництва і конкуренції.
У разі якщо заявник не доведе, що дії чи бездіяльність, які містять ознаки порушення, мали або мають безпосередній та негативний вплив на його права та / або діяльність, органи Комітету відмовляють в розгляді заяви про порушення, про що листом засобами поштового зв`язку або в електронній формі засобами інформаційно-комунікаційних систем повідомляється заявник.
Відповідно до приписів статті 60 Закону №2210-ІІІ заявник, відповідач, третя особа мають право повністю або частково оскаржити рішення, розпорядження органу Антимонопольного комітету України, передбачені статтями 36 і 48 цього Закону, до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення, розпорядження. Зазначений строк не підлягає поновленню.
Рішення, розпорядження Антимонопольного комітету України, адміністративної колегії Антимонопольного комітету України, державного уповноваженого Антимонопольного комітету України, передбачені частиною першою цієї статті, оскаржуються до господарського суду міста Києва. Рішення адміністративної колегії територіального відділення Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарських судів Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.
Отже, лист Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 4 грудня 2023 року №60-02/5116 є індивідуальним актом, який прийнято в межах реалізації повноважень у антимонопольній сфері (сфері захисту економічної конкуренції та захисту від недобросовісної конкуренції), а його правову природу врегульовано спеціальним законом - Законом України «Про захист економічної конкуренції», який прямо передбачає порядок судового оскарження саме в господарському процесі.
Пунктом 7 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України визначено, що до справ, що відносяться до юрисдикції господарських судів відносяться справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами, клопотаннями органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності.
Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення. Справи зі спорів про оскарження рішень органів Антимонопольного комітету України в силу приписів Закону України «Про захист економічної конкуренції» підвідомчі господарським судам і підлягають розгляду за правилами Господарського процесуального кодексу України. 
Отже, даний спір має господарсько-правову природу і повинен розглядатись за правилами господарського судочинства. 
Аналогічну позицію висловив Верховний Суд у постанові від 27.03.2018 у справі №922/2274/17.
Відповідно до приписів ч.1,3 статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.
У разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Відповідно до частини 1, 2 статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.
У разі надходження до суду справи, що підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, після закриття провадження Верховним Судом чи судом апеляційної інстанції в порядку цивільного чи господарського судочинства, провадження у справі не може бути закрите з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 238 цього Кодексу.
У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.
Суд першої інстанції наведені процесуальні вимоги не врахував, розглянувши справу за правилами адміністративного судочинства, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.
Також судова колегія вважає за необхідне роз`яснити позивачу право на звернення до суду в порядку господарського судочинства та право на подачу заяви відповідно до статті 239 Кодексу адміністративного судочинства України протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови.
Керуючись статтями 238, 287, 311, 315, 319, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України задовольнити.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2025 року скасувати.
Провадження у справі № 320/9978/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Пластпайп ЛТД» до Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання недійсним рішення закрити.
Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю «Пластпайп ЛТД» право на звернення до суду в порядку господарського судочинства та про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання копії даної постанови звернутися до апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя доповідач: В.Ю. Ключкович

Судді: О.О. Беспалов 

І.О. Грибан