РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року 	справа № 580/2158/26 	
	м. Черкаси 	

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Орленко В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
вх. 05.03.2026 до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся представник позивача, адвокат Кушнеренко Т.В. згідно ордеру з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11 лютого 2026 року «Про призов та відправку військовозобов`язаних під нас проведення мобілізації» в частині, що стосується ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 щодо зарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до особового складу військової частини та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з військової служби та виключити із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що мобілізація та призов ОСОБА_1 на військову службу є протиправними, оскільки Позивач має матір з інвалідністю ІІ групи, і відсутні інші особи, які можуть її доглядати або ж здійснювати утримання. З урахуванням вказаної обставини, у серпні 2025 року Позивач звернувся до Комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 із завою та пакетом документів про надання відстрочки, на що 19.08.2025 року отримав відмову у наданні відстрочки за п.13 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - не доведено потребу в утриманні матері ОСОБА_2 , 1974 р.н. Вказане рішення було оскаржено Позивачем в судовому порядку, внаслідок чого рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 01.12.2025 у справі № 580/10818/25 заява Позивача була задоволена частково, зокрема, зобов`язано Комісію з розгляду питань щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_4 повторно розглянути заяву Позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.13 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та у строк і в порядку, визначені законодавством України, прийняти рішення з урахуванням висновків суду. 05.02.2026 року на адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 було направлено заяву з рішенням суду на ім`я голови Комісії при ІНФОРМАЦІЯ_4 з проханням організувати добровільне виконання рішення суду. В подальшому, у відповідь на адвокатський запит був наданий витяг з протоколу засідання Комісії № 6 від 02.02.2026 року згідно з якого зазначено, що ОСОБА_1 повторно відмовлено у наданні відстрочки, з тих же підстав - не доведено потреби в утриманні ОСОБА_2 , що і зумовило видання начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 неправомірного наказу від 11.02.2026 року № 965 про мобілізацію Позивача та подальше зарахування його до складу Військової частини НОМЕР_1 .
Ухвалою від 09.03.2026 року суддею Орленко В.І. відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Представник Військової частини НОМЕР_1 позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити повністю, надав до суду письмовий відзив на позов в якому зазначив, що наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №51 від 14.02.2026 року, яким ОСОБА_1 зараховано до списків частини та призначено на посаду стрільця – помічника гранатометника 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 винесений відповідно до вимог діючого законодавства, а саме: Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, “Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України” затвердженої наказом Міністерства оборони України № 280 від 15.09.2022 та відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 65/2022 “Про загальну мобілізацію” затвердженого Законом України від 03 березня 2022 року № 2105 – IX (зі змінами) на підставі поіменного списку від 11.02.2026 № 2/277 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), а отже останній є правомірним та не підлягає скасуванню, оскільки станом на 14.02.2026 року підстав для не винесення цього наказу у командира Військової частини НОМЕР_1 - не було.
Від ІНФОРМАЦІЯ_6 , у визначені судом строки, відзив на позовну заяву не надходив. 
Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебував на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 , як військовозобов`язаний.
Позивач має матір - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка має інвалідність II групи, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 АЛБ № 124921, причина інвалідності: загальне захворювання, встановлена безтерміново.
В серпні 2025 року Позивач звернувся із заявою та необхідним пакетом документів про надання відстрочки до Комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 з надання відстрочок від призову під час мобілізації під час дії особливого періоду.
19.08.2025 року Комісією ІНФОРМАЦІЯ_3 за результатами розгляду заяви Позивача ухвалено рішення про відмову у наданні відстрочки, яке оформлено протоколом №30. Відмова мотивована тим, що відсутні підстави для падання відстрочки відповідно до п.13 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - не доведено потребу в утриманні ОСОБА_2 , 1974 р.н.
Дана відмова була оскаржена в судовому порядку, внаслідок чого рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 01.12.2025 року у справі № 580/10818/25 заява Позивача була задоволена частково, зокрема, зобов`язано комісію з розгляду питань щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_4 повторно розглянути заяву Позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.13 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та у строк і в порядку, визначені законодавством України, прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
05.02.2026 року на адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 Позивачем було направлено заяву з рішенням суду у справі № 580/10818/25 з проханням добровільно його виконати.
В подальшому, Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 з даного приводу, де відповіді на питання про відстрочку не отримав, натомість отримав направлення для проходження ВЛК, а також повістку про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_3 11.02.2026 року з метою уточнення даних.
Як зазначено в позовній заяві, прибувши 11.02.2026 року до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 Позивач був затриманий та примусово, всупереч його волі, доставлений для проходження ВЛК до Уманської міської лікарні.
17.02.2026 року у відповідь на адвокатський запит ІНФОРМАЦІЯ_5 надав представнику позивача витяг з протоколу засідання Комісії № 6 від 02.02.2026 року згідно з якого зазначено, що ОСОБА_1 повтороно відмовлено у наданні відстрочки, з тих же підстав - «не доведено потреби в утриманні ОСОБА_2 ».
Вищевказані дії зумовили видання начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 наказу від 11.02.2026 року № 965 про мобілізацію Позивача та подальше зарахування його до складу Військової частини НОМЕР_1 , такі дії позивач вважає протиправними, що і зумовило необхідність звернутись з відповідним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд врахував таке.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України" на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
На момент розгляду цієї адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжений.
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Згідно пункту 4 Указу №69/2022 призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України від 21.10.1993 №3543-ХІІ Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію (далі Закон №3543-ХІІ).
За визначенням ст.1 Закону №3543-ХІІ молілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Статтею 23 Закону №3543-ХІІ визначені підстави відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Зокрема, п.13 ч.1 ст.23 Закону №3543-ХІІ визначено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). У разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю I чи II групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю.
Відповідно до п.9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі Положення №154), Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, крім іншого: - ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб; - оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам; - здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку); - розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.
Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, крім іншого: оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.
Суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі Порядок №560), яким зокрема, визначено процедуру надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення.
Положення вказаного Порядку вживаються в редакції, що діяла станом на час виникненя спірних правовідносин. 
На підставі п.п.56, 57 Порядку №560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:
голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);
члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).
Відповідно до п.58 Порядку №560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (військовозобов`язані СБУ чи розвідувальних органів - голові Комісії в Центральному управлінні або регіональному органі СБУ чи відповідному розвідувальному органі) за місцем перебування на військовому обліку заяву за формою згідно з додатком 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5.
Під час подання заяви військовозобов`язаний пред`являє військово-обліковий документ (військово-обліковий документ в електронній формі). Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації в день її подання.
Додатком 5 до Порядку №560 визначено перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Зокрема, за підставами, визначеними п.13 ч.1 ст.23 Закону №3543-ХІІ, надаються такі документи, що підтверджують право на відстрочку: для батьків військовозобов`язаного з числа осіб з інвалідністю I чи II групи або батьків дружини (чоловіка) військовозобов`язаного з числа осіб з інвалідністю I чи II групи - один із таких документів, що підтверджує інвалідність: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, або посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або пенсійне посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики; заява за формою згідно з додатком 15 (у разі потреби) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові (за наявності) особи, яку вона обирає для здійснення свого утримання; для військовозобов`язаного, який має одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи, - документи, що підтверджують родинні зв`язки (свідоцтво про народження); для військовозобов`язаного, який має одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, - документи, що підтверджують родинні зв`язки (свідоцтво про народження дружини (чоловіка) та свідоцтво про шлюб); для військовозобов`язаного, який має одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, - один із таких документів, що підтверджує неможливість інших осіб, які не є військовозобов`язаними та зобов`язані за законом утримувати одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, або висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді за формою, затвердженою МОЗ, або документ, що підтверджує перебування під арештом (крім домашнього арешту), або відбування покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом. У разі позитивного рішення військовозобов`язаному видається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою згідно з додатком №6. Натомість, про відмову у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляється письмово із зазначенням причини відмови за формою згідно з додатком №7 (п.60 Порядку №560). 
Так, суд зазначає, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2025 року у справі № 580/10818/25 за позовом ОСОБА_1 до Комісії з розгляду питань щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при ІНФОРМАЦІЯ_4 про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії, яке набрало законної сили 01.01.2026 року був наданий правовий висновок протиправності дій ІНФОРМАЦІЯ_8 в частині відмови Позивачу у наданні відстрочки за п.13 ч.1 ст.23 Закону №3543-ХІІ.
У вказаному рішенні суд дійшов висновку, що ІНФОРМАЦІЯ_4 не доведено, що за наслідками розгляду заяви Позивача про надання йому відстрочки встановлено наявність інших невійськовозобов`язаних осіб, які мають обов`язок утримувати матір позивача ОСОБА_3 . Стосовно вказаної у спірному рішенні підстави відмови у наданні позивачу відстрочки – «не доведено потребу в утриманні матері», суд зазначив, що вищенаведені норми Конституції України, Сімейного кодексу України передбачають безумовний обов`язок повнолітніх дітей утримувати непрацездатних батьків. Водночас, норма п.13 ч.1 ст.23 Закону №3543-ХІІ передбачає підставу для подання відстрочки саме наявність обов`язку відповідно до закону утримувати одного із своїх батьків з інвалідністю І чи II групи. Також, Порядок №560 не визначає обов`язку надання документів, що підтверджують потребу в утриманні.
Отже, можна дійти висновку, що в своєму рішенні від 01.12.2025 року у справі № 580/10818/25 суд висновував, що рішення Комісії з питань надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, що оформлене протоколом від 19.08.2025 №30, яким Позивачу було відмовлено у наданні відстрочки було протиправним, в зв`язку з чим підлягало скасуванню.
В даному контексті суд зазначає, що Комісією з метою виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду №580/10818/25 від 01.12.2025 року було повторно розглянуто заяву та підтверджуючі документи Позивача щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період відповідно п.13 ч.1 ст.23 Закону №3543-ХІІ. За результатами розгляду протоколом Комісії №6 від 02.02.2026 року ухвалено рішення про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Згідно з протоколом засідання Комісії, підставою відмови Позивачу у наданні відстрочки вказано - «Не доведено потреби в утриманні ОСОБА_3 , 1974 р.н.».
Суд також бере до уваги, що ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 04.03.2026 року у справі № 580/10818/25, яка набрала законної сили 04.03.2026 року та була прийнята в порядку ст. 383 КАС України, суд визнав протиправним та скасував рішення Комісії, оформлене протоколом від 02.02.2026 року №6 про відмову Позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.13 ч.1 ст.23 Закону №3543-ХІІ.
Направлено ІНФОРМАЦІЯ_9 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) окрему ухвалу для вчинення дій з виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01.12.2025 у справі №580/10818/25.
Зобов`язав ІНФОРМАЦІЯ_5 повідомити Черкаський окружний адміністративний суд про результати вжитих заходів протягом одного місяця після надходження цієї ухвали.
Згідно ухвали Черкаського окружного адміністративного суду від 19.03.2026, ЄДРСР 134971904, 17.03.2026 від ІНФОРМАЦІЯ_1 суду надійшов звіт про виконання рішення суду, шляхом надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.13 ч.1 ст.23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”.
Сукупність наведених обставин дає суду підстави для висновку, що ОСОБА_1 на момент виникнення спірних правовідносин мав законне право на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.13 ч.1 ст.23 Закону №3543-ХІІ. 
Враховуючи, що позивач не підлягав призову за сімейними обставинами, наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 11.02.2026 року № 965 «Про призов та відправку військовозобов`язаних» в частині, що стосується ОСОБА_1 , визнається протиправним та таким, що виданий з порушенням норм чинного законодавства
У відзиві відповідач з покликаючись на постанову Верховного Суду від 05.02.2025 по справі №160/2592/23 зазначає, що процедура призову Позивача на військову службу за мобілізацією є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинить відновлення попереднього становища особи, яка була призвана на військову службу.
В даному випадку варто зазначити, кожна справа має свої особливості, свої індивідуальні обставини, які встановлюються на підставі доказів.
При цьому, висновки Верховного суду про визнання процедури призову незворотною, не є зразковим, а стосується конкретного випадку військовослужбовця, який майже через рік звернувся до суду з позовом про не проходження ВЛК.
Крім того, у вищезазначеній справі позивач оскаржував не акт індивідуальної дії (наказ начальника районного ТЦК та СП про мобілізацію позивача), а дії щодо порушення, допущені під час процедури проведення ВЛК, отже, висновок у справі №160/2592/23 не є релевантним до спірних правовідносин у цій справі.
В данному випадку суд наголошує, що незважаючи на той факт, що після видання оскаржуваного наказу, такий наказ вичерпав свою дію реалізацією, Позивач не позбавлений права в судовому порядку оскаржити індивідуальний акт суб`єкта владних повноважень, який безпосередньо стосується його прав та законних інтересів, що узгоджується з правовим висновком зробленим Третім апеляційним адміністративним судом в постанові від 02.10.2025 року у справі № 160/6554/25.
Право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої цей акт виданий або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується. Це кореспондується з тим, що захисту адміністративним судом підлягає фактично порушене право особи в публічно-правових відносинах із суб`єктом владних повноважень при здійсненні ним визначених чинним законодавством владних управлінських функцій, а не відновлення законності та правопорядку в публічних правовідносинах.
Подібний правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 06 жовтня 2021 року у справі №9901/26/21, від 03 листопада 2021 року у справі №9901/226/21, від 02 лютого 2022 року у справі № 9901/256/21, від 16 березня 2023 року у справі № 9901/494/21, від 06 квітня 2023 року у справі № 990/152/22, від 14 вересня 2023 року у справі №990/73/23.
Можливість оскарження актів індивідуальної дії не шкодить самій суті права на доступ до суду, оскільки ці акти можуть бути оскаржені в суді їхніми адресатами, тобто суб`єктами, для яких відповідні акти створюють права та/чи обов`язки. Тобто індивідуально-правові акти можуть бути предметом оскарження в адміністративній справі.
Отже, у разі видання суб`єктом владних повноважень, в даному випадку начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 наказу від 11.02.2026 року № 965 про призов Позивача на військову службу за мобілізацією, останній, враховуючи очевидну протиправність видання такого наказу, має законне право звернутись до суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказу в частині, яка безпосередньо стосується позивача.
При цьому, з урахуванням обставин справи, суд вказує, що чинне законодавство не містить положень, які б дозволяли суб`єкту владних повноважень діяти на власний розсуд, так само як і видавати акти індивідуальної дії, які є очевидно протиправними, не дозволяють мобілізовувати працівника, який має відстрочку від проходження військової служби або завідності медичного огляду щодо встановлення обсягу придатності до військової служби та направляти його до військової частини.
З урахуванням вищевказаного суд дійшов висновку, що такий спосіб судового захисту, як визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу, є ефективним та належним, не призводить до порушення публічних правовідносин щодо проходження громадянами військової служби за мобілізацією, а дозволяє попередити в майбутньому порушення прав та законних інтересів, як Позивача так і інших громадян з боку районного ТЦК та СП, а тому наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період від 11.02.2026 року № 965, в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 є протиправним та підлягає скасуванню.
Стосовно вимог позивача в частині визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 щодо зарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до особового складу військової частини та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з військової служби та виключити із списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 , то суд зазначає, що порушення прав Позивача, у вигляді прийняття вказаних наказів відбулося внаслідок видання протиправного наказу начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 про призов на військову службу під час мобілізації від від 11.02.2026 року № 965.
Незаконна мобілізація може порушувати права громадян, зокрема право на свободу та право на обрання форми служби.
Захист цих прав може включати звернення до суду, а також право на звільнення з військової служби, якщо незаконна мобілізація є наслідком порушення закону.
У даному контексті суд зауважує, що попри відсутність у Законі України «Про військовий обов`язок і військову службу» такої прямої підстави для звільнення, як «порушення процедури призову», перебування Позивача у статусі військовослужбовця є похідним та невід`ємним наслідком оскаржуваного наказу про мобілізацію. Керуючись принципом верховенства права та статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на ефективний засіб юридичного захисту, суд доходить висновку, що повне відновлення порушених прав Позивача неможливе без усунення наслідків протиправного акта. Відтак, належним способом захисту в даній справі є визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 щодо зарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до особового складу військової частини та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з військової служби та виключити із списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .
Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин, системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.
Решта доводів Відповідача висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. 
Суд зазначає, що Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», а тому розподіл судових витрат не здійснюється. 
Керуючись статтями 2, 5-16, 90, 139, 242-246, 250, 255, 293-295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період від 11.02.2026 № 965 в частині призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 14.02.2026 №51 в частині зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення від проходження військової служби солдата ОСОБА_1 , 10.10.1993, та виключити солдата ОСОБА_1 , 10.10.1993 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .
Судові витрати не розподіляються.
Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпунктів 15.1, 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до рішення ВРП від 17.08.2021 №1845/О/15-21 «Про затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи».
Копію рішення направити сторонам справи.

Судове рішення складене 11.05.2026.

Суддя 	Валентина ОРЛЕНКО