"22" квітня 2026 р.  Справа №370/782/26 
Провадження № 3/370/249/26 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 квітня 2026 рік с-ще Макарів
Суддя Макарівського районного суду Київської області Бізяєва Н.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення, у відношенні: 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: не відомий, 
за адміністративні правопорушення, передбачені ч. 5 ст.126 КУпАП,-

ВСТАНОВИВ:
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, 05.03.2026 року о 19 годині 00 хвилин, в с. Бишів по вул. Київська, гр. ОСОБА_1 керував т/з ВАЗ 2106 н.з. НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортним засобом та вчинивши дане правопорушення повторно протягом року після притягнення до відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, чим порушив вимоги п. 2.1 «а» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 5 ст. 126 КУпАП.
ОСОБА_1 в судові засідання, призначені на 30.03.2026 та на 22.04.2026, не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судової кореспонденції рекомендованим листом.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 55 Конституції України, кожній фізичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового захисту.
В поняття «розумний строк» розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Смірнов проти України» від 08.11.2005 слідує, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Крім того, Європейський суд з прав людини в п. 41 рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження та добросовісно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 та «Трух проти України», заява №50966/99 від 14.10.2003).
Враховуючи, що ОСОБА_1 неодноразово повідомлявся про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, проте в судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не подав, суд, з метою дотримання розумних строків розгляду справи та недопущення порушення вимог ст. 277 КУпАП, вважає за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності (ч. 2 ст. 7 КУпАП).
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушення визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з приписами ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин і доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані, серед іншого, встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.
Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Як вбачається з матеріалів справи, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 681423 від 05.03.2026 року, ОСОБА_1 керував 05.03.2026 року о 19 годині 00 хвилин в с. Бишів по вул. Київська автомобілем ВАЗ 2106, днз НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами, що вчинено повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення за ч. 4 ст. 126 КУпАП, і його дії кваліфіковано за ч. 5 ст. 126 КУпАП.
На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення надано копію постанови серії ЕНА №6725827 від 26.02.2026 року, згідно з якою ОСОБА_1 було визнано винним у порушенні вимог п. 2.1.а ПДР України та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП із накладенням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 400 грн., копію постанови Фастівського міськрайонного суду Київської області від 18.06.2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки та диск з відеофіксаціє з боді камери. 
Відповідно до п. 1.3, 1.9 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Статтею 15 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.
Забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Згідно з ч. 5 ст. 126 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті (керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом; керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами; керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами).
Аналізуючи зібрані та досліджені докази, суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення доведена в повному обсязі.
Суд зазначає, що докази у справі (протокол, відеозапис, попереднє судове рішення) є узгодженими між собою, належними та допустимими. У суду немає підстав сумніватися в їх правдивості, оскільки вони чітко підтверджують факт свідомого ігнорування ОСОБА_1 встановленої законом заборони на керування транспортними засобами. Особа, знаючи про наявність щодо неї чинних судових рішень про позбавлення права керування та попереднього притягнення за ч. 4 ст. 126 КУпАП, проявила стійку антисоціальну поведінку та відверту зневагу до правопорядку.
Суд акцентує, що керування транспортним засобом особою, позбавленою такого права, яка до того ж неодноразово притягувалася за аналогічні порушення протягом року, становить підвищену суспільну небезпеку, оскільки такі дії прямо загрожують життю та здоров`ю учасників дорожнього руху. Таким чином, дії ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 126 КУпАП кваліфіковані вірно.
Відповідно до Закону України «Про судовий збір», у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, судовий збір сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
Керуючись ст.ст. 33, 40-1, 126, 283, 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 126 КУпАП.
Накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень.
Позбавити ОСОБА_1 права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років без оплатного вилучення транспортного засобу.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП невідомий) на користь держави судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
Роз`яснити порушнику, що згідно зі ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови, а в разі оскарження — не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. У разі несплати штрафу у вказаний строк, він стягується у порядку примусового виконання у подвійному розмірі.
Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Макарівський районний суд протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя:    Н.О. Бізяєва