ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" червня 2026 р. Справа№ 910/16377/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Коротун О.М.
суддів: Майданевича А.Г. 
Крижного О.М. 

без виклику сторін,
за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області
на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2026
у справі № 910/16377/25 (суддя – Пукаса А.Ю.)
за позовом Головного управління Національної поліції в Харківській області
до Товариства з обмеженою відповідальністю “Енергетично-інвестиційна група” 
про стягнення 225 328,68 грн
ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. Короткий зміст поданої заяви та рух справи
Головне управління Національної поліції в Харківській області (далі за текстом - ГУ НП в Харківській обл., позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетично-інвестиційна група» (далі за текстом - ТОВ «Енергетично-інвестиційна група», відповідач) про стягнення 225 328,68 грн – збитків, завданих порушення зобов`язання та безпідставного розірвання договору про постачання електричної енергії споживачу від 30.12.2024 №203 (далі за текстом – договір). 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВ «Енергетично-інвестиційна група» безпідставно відмовилось від виконання своїх зобов`язань з постачання електричної енергії споживачу за договором про постачання електричної енергії споживачу у зв`язку з чим позивач був змушений укласти з ДПЗД «Укрінтеренерго» договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», а згодом з іншим постачальником – ТОВ «Полтаваенергозбут». Тоді як внаслідок таких дій відповідача, позивач вважає, що йому завдані матеріальні збитки у вигляді сплаченої ДПЗД «Укрінтеренерго», як постачальнику «останньої надії», та ТОВ «Полтаваенергозбут» суми (вартості) за електричну енергію.
2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції у даній справі
Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.03.2026 у задоволенні позову Головного управління Національної поліції в Харківській області – відмовлено.
При цьому суд першої інстанції виснував, що оскільки позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами порушень з боку відповідача під час процедури розірвання договору в односторонньому порядку на підставі пункту 5.17 договору, а також не підтверджено наявність в діях відповідача усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення, в силу чого позов не задоволено. 
3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду
Не погодившись з ухваленим рішенням, Головне управління Національної поліції в Харківській області 23.03.2026 (через Електронний суд) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області прийняти до розгляду. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2026 у справі №910/16377/25, та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Головного управління Національної поліції в Харківській області задовольнити.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.03.2026 апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2026 у справі № 910/16377/25 залишено без руху. Запропоновано скаржнику доплатити судовий збір у встановленому відповідним законодавством розмірі (811,18 грн), про що надати суду докази в десятиденний строк.
02.04.2026 (через Електронний суд) до суду апеляційної інстанції надійшла заява про продовження строку на усунення недоліків. До поданої заяви скаржник долучив докази часткової доплати судового збору на суму 542,87 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 214 від 25.03.2026.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.04.2026 задоволено заяву скаржника про продовження строку на усунення недоліків. Надано скаржнику 5 днів для доплати судового збору у розмірі 268,31 грн.
08.04.2026 (через Електронний суд) до суду апеляційної інстанції від скаржника надійшла заява про усунення недоліків, до якої він долучив докази доплати судового збору на суму 268,31 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 238 від 08.04.2026.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.04.2026 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2026 у справі № 910/16377/25, розгляд якої призначено у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників.
27.04.2026 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, який було прийнято судом апеляційної інстанції в порядку ст. 263 ГПК України. 
4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів
За доводами апелянта, суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права, дійшовши помилкового висновку про правомірність одностороннього розірвання договору відповідачем. Сам по собі факт прострочення оплати не може вважатися достатньою підставою для припинення електропостачання, оскільки спірні правовідносини регулюються не лише договором, а й Правилами роздрібного ринку електричної енергії, які мають імперативний характер. Відповідно до цих Правил електропостачальник має право припинити постачання лише за наявності заборгованості, що перевищує вартість електроенергії, спожитої протягом двох попередніх місяців. На момент ініціювання розірвання договору та фактичного припинення постачання така заборгованість у позивача була відсутня, а попередні борги були погашені. Тому відповідач не мав передбачених законом підстав для одностороннього розірвання договору.
Скаржник вважає, що суд безпідставно надав перевагу положенням пункту 5.17 договору над нормами спеціального законодавства, хоча умови договору не можуть суперечити імперативним приписам закону. Ця обставина додатково підтверджується позицією НКРЕКП, яка офіційно вказала на невідповідність зазначеного пункту договору вимогам ПРРЕЕ та відсутність у відповідача правових підстав для припинення електропостачання.
Помилковим, за доводами апелянта, також є висновок суду щодо незастосування пункту 9.2 договору. Зазначена умова передбачає звільнення споживача від відповідальності за несвоєчасну оплату у разі відсутності бюджетного фінансування та фактично враховує специфіку діяльності бюджетної установи. Прострочення оплати було зумовлене саме об`єктивними обставинами бюджетного фінансування, що виключає вину позивача у несвоєчасному виконанні грошових зобов`язань.
Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції неправильно встановив причини виникнення збитків. Матеріали справи свідчать, що відповідач спочатку намагався припинити договір за взаємною згодою через його економічну невигідність, посилаючись на фінансові труднощі та коливання цін на ринку електроенергії. Після отримання відмови відповідач змінив свою позицію та почав використовувати формальні посилання на минулі прострочення платежів, як підставу для одностороннього розірвання договору. 
Тоді як фактичне припинення електропостачання змусило позивача терміново переходити до інших постачальників та закуповувати електроенергію за вищими цінами, що спричинило додаткові витрати. Саме незаконні дії відповідача, а не поведінка позивача, стали безпосередньою причиною понесених збитків.
Отже, скаржник вважає, що у справі наявні всі елементи складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка відповідача, збитки, причинний зв`язок між його діями та завданими збитками, а також вина відповідача, яка проявилася у свідомому ігноруванні вимог спеціального законодавства. Висновки суду першої інстанції про правомірність дій відповідача та відсутність підстав для відшкодування збитків не відповідають фактичним обставинам справи та нормам права, у зв`язку з чим рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.
5. Узагальнений виклад відзиву на апеляційну скаргу 
У поданому відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги такими, що ґрунтуються на неправильному тлумаченні умов договору та норм чинного законодавства.
Заперечуючи доводи апеляційної скарги, відповідач зазначає, що посилання позивача на пункт 9.2 договору є безпідставним. На думку відповідача, відсутність бюджетного фінансування не звільняє боржника від відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що прямо випливає з положень Цивільного кодексу України та усталеної практики Верховного Суду і Європейського суду з прав людини. Тому умова договору про звільнення споживача від відповідальності у разі ненадходження бюджетних коштів не може застосовуватись у спосіб, запропонований апелянтом.
Відповідач також вважає помилковими доводи про невідповідність пункту 5.17 договору Правилам роздрібного ринку електричної енергії. На його переконання, відповідні положення ПРРЕЕ визначають мінімальний обсяг прав електропостачальника та не містять заборони на погодження сторонами додаткових підстав для дострокового розірвання договору. Відтак сторони були вправі реалізувати принцип свободи договору та передбачити право постачальника на одностороннє розірвання договору у випадку прострочення оплати. Крім того, відповідач наголошує, що спірний договір був укладений за результатами публічної закупівлі, а його проєкт, включаючи пункт 5.17, був підготовлений самим позивачем. За таких обставин оскарження позивачем умови договору, яку він сам запропонував та погодив, свідчить про суперечливу поведінку та не відповідає принципу добросовісності.
Відповідач підтримує висновок суду про те, що одностороннє розірвання договору не є заходом цивільно-правової відповідальності, а виступає самостійним способом припинення договірних зобов`язань. Тому питання звільнення від відповідальності за прострочення оплати не впливає на право постачальника розірвати договір у випадках, прямо передбачених його умовами. Оскільки факт несвоєчасної оплати позивачем не заперечується, а процедура розірвання була дотримана, відповідач вважає реалізацію права на одностороннє розірвання договору законною.
Також відповідач звертає увагу на систематичний характер порушень платіжної дисципліни з боку позивача. За його твердженням, прострочення оплати мало місце протягом кількох розрахункових періодів, що негативно впливало на господарську діяльність постачальника та обґрунтовувало необхідність припинення договірних відносин. Саме ці обставини, а не будь-які інші мотиви, стали підставою для реалізації права на дострокове розірвання договору.
Окремо відповідач заперечує наявність причинного зв`язку між своїми діями та заявленими позивачем збитками. На його думку, після отримання повідомлення про розірвання договору позивач мав достатньо часу для проведення нової процедури закупівлі та укладення договору з іншим постачальником без переходу на постачання від постачальника «останньої надії». Водночас нова закупівля була ініційована лише через тривалий час після отримання повідомлення про припинення договору, а договір з новим постачальником укладений майже через півтора місяця. Тому понесені позивачем додаткові витрати є наслідком його власної бездіяльності та несвоєчасного проведення закупівельних процедур, а не дій відповідача.
З огляду на викладене, відповідач вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, належним чином застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про правомірність одностороннього розірвання договору і відсутність підстав для відшкодування збитків. У зв`язку з цим апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції має бути залишене без змін.
6. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи; обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначення відповідно до них правовідносин 
Як правомірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 30.12.2024 між ГУ НП в Харківській обл., як споживачем та ТОВ «Енергетично-інвестиційна група», як постачальником за результатами проведення процедури публічної закупівлі, відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі», укладено договір про постачання електричної енергії споживачу від 30.12.2024 № 203 (договір), за умовами пункту 2.1 якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Найменування предмета закупівлі: Електрична енергія 2015 «Єдиний закупівельний словник» - код 09310000-5 «Електрична енергія».
Відповідно до пункту 1.1 договору його укладено у формі єдиного документа, підписаного сторонами відповідно до частини першої статті 181 Господарського кодексу України з урахуванням абзацу п`ятого пункту 3.1.7 ПРРЕЕ.
Очікуваний обсяг закупівлі електричної енергії складає 3 400 000 кВт*год. та відповідає очікуваному обсягу закупівлі послуг з розподілу електричної енергії у оператора системи розподілу (пункт 2.3 договору). 
Відповідно до пункту 3.1 договору строк (термін) поставки товару з 01.01.2025 по 31.12.2025 включно.
Місце поставки (передачі) товару – об`єкти споживача, перелік яких наведено у додатку № 2 «Перелік об`єктів та точок комерційного обліку споживача до заяви-приєднання до цього договору» (пункт 3.2 договору).
Згідно з пунктом 5.1 договору ціна електричної енергії за цим договором визначена з урахуванням суми очікуваної вартості обсягів постачання електричної енергії протягом періоду, вказаного у пункті 3.1 цього договору та становить 20 284 468, 00 грн без ПДВ, крім того ПДВ 4 056 893, 60 грн, всього з ПДВ 24 341 361, 60 грн з них: за рахунок бюджету 23 052 701, 28 грн з ПДВ, зокрема ПДВ 3 842 116, 88 грн; за рахунок відшкодованих коштів 1 288 660, 32 грн з ПДВ, зокрема ПДВ 214 776, 72 грн. Ціна за 1 кВт*год електричної енергії з 01.01.2025 по 31.12.2025 становить 7, 159224 грн з ПДВ. 
Відповідно до пункту 5.2 договору сторони домовились, що фактична загальна ціна товару (електричної енергії) за цим договором та ціна за 1 кВт*год товару (електричної енергії) за якою споживач розраховується з постачальником за товар, розраховується (змінюється) відповідно до порядку визначеному у пункті 15.3 цього договору. Споживач розраховується з постачальником за товар за цінами, які визначено шляхом застосування формульного розрахунку згідно з вимогами пунктів 5.3, 5.4, 5.5 цього договору. 
Згідно з пунктом 5.7 договору визначено, що оплату послуг з розподілу електричної енергії споживач здійснює безпосередньо оператору системи розподілу.
Розрахунковим періодом за цим договором вважається календарний місяць (з першого по останнє число місяця). Розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на зазначений у договорі поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника. Оплата вважається здійсненою після зарахування коштів на 
Відповідно до пункту 5.17 договору якщо споживач не здійснив оплату за цим договором у передбачені договором строки або не допустив представників постачальника до розрахункових засобів комерційного обліку електричної енергії, що розташовані на території споживача, постачальник має право достроково розірвати договір та/або здійснити заходи з припинення постачання електричної енергії споживачу за умови попередження споживача не пізніше ніж за 20 робочих днів до дня відключення у порядку, визначеному ПРРЕЕ. 
Споживач має право змінювати постачальника без сплати будь-яких штрафних санкцій на користь такого постачальника у разі дострокового розірвання цього договору за умови попередження за 21 календарний день до дати зміни (пункт 6.1.8 договору).
Відповідно до пункту 6.2.1 договору споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього договору. 
Згідно з пунктом 7.1.1 договору постачальник має право отримувати вчасно від споживача оплату за поставлену електричну енергію. 
Відповідно до пункту 9.2 договору споживач звільняється від відповідальності за неналежне виконання взятих на себе зобов`язань по оплаті наданих послуг, у разі ненадходження коштів (відсутності фінансування видатків) Державного бюджету на зазначені цілі споживача.
Пунктом 10.1 договору визначено, що споживач має право в будь-який момент часу змінити постачальника шляхом укладення нового договору про постачання електричної енергії з новим електропостачальником та повідомити постачальника про свій намір не менше, ніж як за 21 день до закінчення розрахункового періоду, вказавши дату або строки, в які буде відбуватись така зміна (початок дії нового договору про постачання електричної енергії).
Цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє з 01.01.2025 до 31.12.2025, а в частині проведення розрахунків – до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором (пункт 14.1 договору).
Відповідно до листа № 116/02 від 24.02.2025 відповідач просить позивача сплатити заборгованість за договором розмірі 1 333 749, 81 грн у строк до 27.02.2025. Також, вказаним листом відповідач повідомляє, що прострочення позивачем оплат несе загрозу діяльності підприємства відповідача, як постачальника електричної енергії. 
Листом № 0105-2 від 01.05.2025 відповідач повідомив позивача, що своєчасна оплата за спожиту електричну енергію має істотне значення для стабільної діяльності товариства. Проте, у зв`язку з виниклою заборгованістю, листом № 116/02 від 24.02.2025 відповідач звернувся до позивача з вимогою про сплату заборгованості за попередні періоди постачання в розмірі 1 333 749, 81 грн, чим зафіксовано факт порушення строку оплати відповідно до умов договору. Вказаним листом відповідач повідомив позивача, що у зв`язку з простроченням оплати за поставлену електричну енергію за попередні періоди, відповідач змушений скористатись своїм правом, передбаченим пунктом 5.17 договору, та правомірно достроково розірвати договір. 
Листом № 9532-2025 від 09.05.2025 позивач повідомив, що у січні 2025 року, згідно з даними комерційного обліку електричної енергії від операторів системи розподілу АТ «Харківобленерго» та АТ «Укрзалізниця» ГУНП спожито 439 796 кВт*год електроенергії, що з урахуванням тарифу на постачання, встановленого відповідно до умов договору 7,648548 грн/кВт*год з ПДВ, становить 3 363 800, 82 грн з ПДВ. Позивач повідомляє, що він сплатив відповідачу 2 030 051, 01 грн з ПДВ платіжною інструкцією № 61 від 20.02.2025, що відповідає 265 416 кВт*год спожитої електроенергії. Позивач зазначив, що у зв`язку з недостатньою кількістю коштів на рахунку ГУНП в Державній казначейській службі України, у ГУНП виникла заборгованість перед відповідачем у розмірі 1 333 749, 81 грн з ПДВ. ГУНП є бюджетною неприбутковою установою і оплата за спожиту електроенергію в межах договору здійснюється відповідно до статті 49 Бюджетного кодексу України. За повідомленням позивача, заборгованість за спожиту електричну енергію у січні 2025 року виникла не з вини ГУНП, яке є розпорядником бюджетних коштів, а через відсутність відповідних бюджетних асигнувань. За твердженням позивача, після надходження необхідних бюджетних асигнувань, зазначену заборгованість ГУНП перед ТОВ «Енергоінвестгруп» у розмірі 1 333 749, 81 грн з ПДВ погашено шляхом оплати двох платіжних інструкцій: № 70 від 05.03.2025 на суму 50 415, 24 грн з ПДВ – за 6 592 кВт*год; № 139 від 10.03.2025 на суму 1 283 334, 57 грн з ПДВ – за 167 788 кВт*год. Таким чином, як стверджує позивач, ГУНП забезпечило повний розрахунок перед відповідачем за спожиту електроенергію у січні 2025 року. 
Листом № 319/05 від 23.05.2025 відповідач повідомив позивача про необхідність сплати заборгованості у розмірі 333 337, 69 грн у п`ятиденний строк з дня одержання листа-вимоги.
Листом № 26116-2025 від 23.05.2025 позивач звернувся до ПАТ НЕК «Укренерго» щодо підстав одностороннього розірвання Договору постачальником. 
Листом № 01/33710 від 30.05.2025 НЕК «Укренерго» запропоновано позивачеві з питань дострокового розірвання договору з боку постачальника звернутись до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, як незалежного державного колегіального органу, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг. 
Листом № 28562-2025 від 26.05.2025 позивач звернувся до ВП «Харківське регіональне відділення «Енергозбут» філії «Енергозбут» АТ «Укрзалізниця» про надання інформації, яка організація є постачальником електричної енергії для об`єктів позивача. 
Листом № ЕЕХ-10/58н від 29.05.2025 ВП «Харківське регіональне відділення «Енергозбут» філії «Енергозбут» АТ «Укрзалізниця» повідомило позивача, що з 25.05.2025 постачальник електроенергії для об`єктів позивача – постачальник «останньої надії» ДПЗД «Укрінтеренерго». 
Листом № 7970/20.4/7-25 від 11.07.2025 НКРЕКП повідомила позивача, що положення пункту 5.17 договору щодо розірвання договору, у разі, якщо споживач здійснює оплату за договором у передбачені договором строки, суперечить підпункту 6 пункту 3.1.6 глави 3.1 розділу III ПРРЕЕ та підпункту 15 пункту 5.2.1 глави 5.2 розділу V ПРРЕЕ і потребують приведення у відповідність до ПРРЕЕ. 
Відповідно до довідки № 91145-2025 від 19.08.2025 позивача, загальна сума переплати за період з 25.05.2025 до 31.07.2025 становить 225 328, 68 грн з ПДВ через звернення до інших осіб.
Актом-претензією № 168054-2025 від 20.08.2025 позивач вимагав у відповідача відшкодування протягом 5 календарних днів з моменту отримання претензії збитків в сумі 225 328, 68 грн.
Направлення вказаного акта-претензії підтверджується описом вкладення до цінного листа, фіскальним чеком та накладною № 6116500186852. 
ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ
7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Так, відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням.
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Стаття 610 ЦК України визначає порушенням зобов`язання його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 714 ЦК України визначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами. 
Так, суд апеляційної інстанції зазначає, що звертаючись з позовом у даній справі, позивач зазначив, що за період з 25.05.2025 по 31.07.2025 збитки споживача, що полягають у різниці між вартістю електроенергії за договором № 203 та вартістю, фактично сплаченою новим постачальникам (з якими у відповідача були правовідносини в результаті неправомірного розірвання відповідачем договору № 203 в односторонньому порядку) становлять 225 328, 68 грн, які позивач просить стягнути на його користь з відповідача.
Виходячи із приписів статті 4 ГПК України, статей 15, 16 ЦК України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Частиною третьою статті 22 ЦК України визначено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. 
Головним питанням, яке має вирішити суд є: оцінка правомірності розірвання відповідачем договору через порушення позивачем зобов`язань з оплати за договором. 
Оскільки відшкодування збитків є однією з форм цивільно-правової відповідальності, то для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення в діях особи, як-то протиправна поведінка; збитки; причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками; вина особи, яка заподіяла збитки. За відсутності одного із елементів складу цивільного правопорушення відповідальність не настає.
При цьому колегія суддів зазначає, що протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміють матеріальну шкоду, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності та полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.
Для правильного вирішення спорів, пов`язаних з відшкодуванням збитків, важливе значення має розподіл між сторонами обов`язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач. Виходячи з цього, позивач повинен довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками потерпілої сторони. Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 08.10.2024 у справі № 922/4356/23. 
Щодо доводів апелянта про наявність протиправної поведінки відповідача в частині одностороннього розірвання договору, що призвело до спричинення позивачу збитків, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Частинами першою, третьою статті 651 ЦК України унормовано, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Разом з цим, одностороннє припинення договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання.
Судом першої інстанції правомірно встановлено, що пунктом 5.17 договору визначено, що якщо споживач не здійснив оплату за цим договором у передбачені договором строки або не допустив представників постачальника до розрахункових засобів комерційного обліку електричної енергії, що розташовані на території споживача, постачальник має право достроково розірвати договір та/або здійснити заходи з припинення постачання електричної енергії споживачу за умови попередження споживача не пізніше ніж за 20 робочих днів до дня відключення у порядку, визначеному ПРРЕЕ.
Як вбачається з наявного у матеріалах справи листування сторін, у позивача перед відповідачем дійсно була наявна заборгованість за договором, зокрема, за січень 2025. Більше того, зі змісту листів вбачається, що позивач визнавав факт прострочення оплати за договором за січень 2025. 
Так, зокрема, листом № 9532-2025 від 09.05.2025 апелянт повідомив відповідача, що заборгованість за спожиту електричну енергію у січні 2025 року виникла не з вини ГУНП, яке є розпорядником бюджетних коштів, а через відсутність відповідних бюджетних асигнувань. За твердженням позивача, після надходження необхідних бюджетних асигнувань, зазначену заборгованість ГУНП перед ТОВ «Енергоінвестгруп» у розмірі 1 333 749, 81 грн з ПДВ – було погашено.
Разом з цим, як зазначалось раніше, виходячи з умов підписаного сторонами договору (зокрема, п. 5.17), враховуючи встановлений факт прострочення оплати позивачем – відповідач правомірно розірвав договір в односторонньому порядку відповідно до вказаного пункту договору. В цій частині обґрунтованими є доводи відповідача, що саме факт прострочення, а не його тривалість чи наслідки, є достатньою підставою для застосування цього права, оскільки договір не встановлює додаткових обмежень щодо періоду чи кількості порушень. Відповідач дотримався процедури в порядку пункту 5.17 договору, надіславши попередження за 20 робочих днів (лист № 0105-2 від 01.05.2025). Факт отримання вказаного листа позивачем підтверджується його листом-відповіддю № 9532-2025 від 09.05.2025. Доводи апелянта в цій частині вказаного не спростовують в розумінні ст. 74, 76, 86, 269 ГПК України. 
В цій частині суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника з посиланням на пункт 9.2 договору, який звільняє споживача від відповідальності за неналежне виконання зобов`язань по оплаті у разі відсутності фінансування з Державного бюджету, не застосовується під час дослідження питання правомірності розірвання договору. Цей пункт стосується виключно звільнення від відповідальності (наприклад, штрафів, пені чи інших санкцій), а не регулює підстави для розірвання договору як такого. Розірвання в односторонньому порядку договору за пунктом 5.17 договору є правом постачальника, а не мірою відповідальності. 
Також відхиляються через необґрунтованість доводи скаржника, що пункт 5.17 договору суперечить підпункту 6 пункту 3.1.6 глави 3.1 розділу III та підпункту 15 пункту 5.2.1 глави 5.2 розділу V ПРРЕЕ. Зазначені підпункти ПРРЕЕ встановлюють окремі випадки припинення постачання/розірвання договору, проте не вичерпують перелік можливих підстав дострокового розірвання, які сторони можуть погодити додатково в межах принципу свободи договору. В цій частині суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що сутність правовідносин між електропостачальником та споживачем полягає саме в комерційному характері угоди, де своєчасна оплата є ключовою умовою, а ризик неплатежів безпосередньо впливає на фінансову стабільність постачальника, тому включення пункту 5.17 до договору не суперечить суті таких відносин, а навпаки – забезпечує баланс інтересів сторін.
В цій частині суд апеляційної інстанції приймає також доводи відзиву на апеляційну скаргу, що спірний договір був укладений за результатами публічної закупівлі, а його проєкт, включаючи пункт 5.17, був підготовлений самим позивачем. 
Тоді як наявність у позивача статусу бюджетної установи та посилання на відсутність своєчасного бюджетного фінансування відповідно до статті 49 Бюджетного кодексу України не звільняє його від обов`язку своєчасно виконувати грошові зобов`язання за договором постачання електричної енергії. Верховний Суд у своїх постановах послідовно вказує, що посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування як на підставу невиконання своїх грошових зобов`язань є безпідставними та необґрунтованими (постанови КГС ВС від 25.06.2020 у справі № 910/4926/19 та від 30.03.2020 у справі № 910/3011/19).
Таким чином, апелянтом не надано належних і допустимих доказів в розумінні ст. 74, 76-79, 80, 86, 269 ГПК України, які б підтверджували наявність усіх необхідних елементів складу цивільного (господарського) правопорушення, зокрема, протиправної поведінки відповідача, в результаті якої позивач отримав би збитки. Тоді як укладення позивачем договорів з іншими постачальниками та понесення додаткових витрат стали наслідком неналежного виконання ним власних договірних зобов`язань, а не протиправних дій відповідача. За таких обставин відсутній причинно-наслідковий зв`язок між реалізацією відповідачем права на дострокове розірвання договору та збитками, заявленими апелянтом до стягнення у сумі 225 328,68 грн.
Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про необґрунтованість позовних вимог. Тоді як інші доводи апеляційної скарги фактично направлені на переоцінку обставин, які були правильно досліджені судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції переглядав справу в межах ст. 269 ГПК України та підстав для виходу за межі вимог та доводів апеляційної скарги не встановив. 
8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позову.
Таким чином, на підставі ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
9. Судові витрати
З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, понесений судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст. 2, 129,269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,
УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2026 у справі № 910/16377/25 – залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2026 у справі № 910/16377/25 – залишити без змін.
3. Судовий збір, у зв`язку з переглядом рішення у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.
4. Матеріали справи №910/16377/25 повернути до місцевого господарського суду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Коротун 

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Крижний