ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

29 травня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 748/3066/25
Головуючий у першій інстанції – Іванюк Т. І.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/864/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді: Шарапової О.Л.
суддів: Онищенко О.І., Скрипки А.А., 
з участю секретаря: Шапко В.М. 

Учасники справи:
заявник: ОСОБА_1 ,
заінтересована особа: ОСОБА_2 .
Оскаржується ухвала Козелецького районного суду Чернігівської області від 22 січня 2026 року, суддя Іванюк Т.І., місце постановлення ухвали – селище Козелець.
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив встановити факт проживання його і ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. 
Заява мотивована тим, що встановлення даного факту пов`язано з необхідністю пред`явлення документального підтвердження органам влади Німеччини з метою отримання дозволу на тимчасове проживання та отримання соціальної допомоги. 
Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 22 січня 2026 року заяву залишено без розгляду. Роз`яснено заявнику право звернення до суду з позовом на загальних підставах. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, вирішити питання судових витрат.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що оскаржувана ухвала є незаконною.
Особа, яка подала апеляційну скаргу зазначає, що судом не вказано, який саме цивільний спір (про майно, аліменти, розподіл коштів тощо) існує між сторонами; на підставі яких доказів з матеріалів справи можна зробити висновок про існування такого спору; чому заперечення заінтересованої особи щодо самого факту спільного проживання автоматично перетворюються на спір про майнові чи інші права.
Особі, яка подала апеляційну скаргу не зрозуміло, яким чином констатація факту спільного проживання в минулому може створити спір про право в теперішньому часі. Відсутність спору про право доведена. Заявник не заявляв і не заявляє жодних вимог матеріального характеру до заінтересованої особи в рамках цієї справи. Припущення про «приховані майбутні цілі» є голослівними і не можуть бути підставою для закриття провадження. 
Особа, яка подала апеляційну скаргу наполягає на тому, що встановлення факту спільного проживання не пов`язується з вирішенням жодного спору про право в Україні. Судове рішення буде використано за межами України виключно для представлення іноземним органам влади, що не створює правових наслідків для заінтересованої особи на території України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. 
Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю із заінтересованою особою ОСОБА_3 . Встановити даний факт, за твердженнями заявника, необхідно для пред`явлення документального підтвердження органам влади Німеччини з метою отримання дозволу на тимчасове проживання та отримання соціальної допомоги.
25.11.2025 заінтересована особа ОСОБА_2 звернулась із заявою-клопотанням, в якій просила заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду, обгрунтовуючи її тим, що дійсна мета встановлення фату є іншою, оскільки заявник вже проживає на території Федеративної республіки Німеччини і будь-яких документів для такого перебування в даній країні від громадян України не вимагається. Також на підтвердження такої вимоги від органів Федеративної республіки Німеччини задля перевірки їх справжності стороною заявника надано не було, що виключає можливість встановлення дійсності/справжності вказаних обставин.
Постановляючи ухвалу про залишення без розгляду заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що заінтересована особа ОСОБА_3 проти даного факту заперечує, та через свого представника повідомила суд, що справжня мета звернення ОСОБА_1 до суду є вирішення у подальшому питання щодо спірного майна. Відтак, суд вбачає в даній заяві існування спору про право, а отже вимога заявника про встановлення зазначеного факту не є вимогою, яку належить розглядати в порядку окремого провадження.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, який узгоджується з приписами законодавства та матеріалами справи.
Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду. 
Заінтересована особа ОСОБА_2 заперечила проти заявлених ОСОБА_1 вимог зазначивши, що існують матеріальні претензії, отже, існує спір про право.
Крім того, матеріали справи не містять даних про те, що встановлення факту проживання однією сім`єю необхідне саме для легального проживання на території Німеччини та отримання відповідних соціальних виплат.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, оскільки оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням приписів законодавства.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 22 січня 2026 року - залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повної постанови.

Головуюча: Судді: