Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/4105/25 
номер провадження 2/695/743/26

25 травня 2026 року м. Золотоноша
Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого - судді Ушакової К.М.
за участю: секретаря судового засідання - Демченко Л.О.,
представника позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

в с т а н о в и в:
ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» звернулося до суду з даним позовом, який обґрунтовує тим, що 02.01.2021 між ТОВ "ІНФІНАНС" та ОСОБА_2 укладено договір №0963315387. На підставі заявки-анкети № 3414628 на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики, що акцептована відповідачем, шляхом підписання електронним підписом відповідача, було укладено договір надання позики, у тому числі і на умовах фінансового кредиту №0963315387. Відповідно до умов договору позики позичальнику надано кредит в розмірі 1200,00 грн., строк користування кредитом - 16 днів, строк дії договору – 3 роки, відсоткова ставка – 1.75 % за один день користування кредитом. Строк та умови користування кожним траншем є окремим та визначається сторонами відповідно до умов договору. Пропозиція (оферта) на отримання 1-го траншу згідно заявки-анкети №3414628 від 02.01.2021 в рамках договору про надання позики №0963315387 від 02.01.2021 підписано позичальником 02.01.2021, електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою СМС повідомлення на телефонний номер, зазначений позичальником в особистому кабінеті на сайті кредитодавця. 11 лютого 2022 року укладено договір №11-02/22, відповідно до якого ТОВ "ІНФІНАНС" відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором №0963315387. 10 січня 2023 року укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором №0963315387. 18 лютого 2025 року укладено договір №18-02/25, відповідно до якого ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором №0963315387. Загальний розмір заборгованості за договором №0963315387 від 02.01.2021 становить 46875,00 грн., із яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 1200,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 45675,00 грн. 22 листопада 2020 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_2 укладено договір №3234951. Відповідно до умов договору відповідачу надано кредит в розмірі 10500,00 грн., строком на 360 днів. 28 липня 2021 року було укладено договір №28072021, відповідно до якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило на користь ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором №3234951. 23 травня 2024 року було укладено договір №23/05/24, відповідно до якого ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором №3234951. Загальний розмір заборгованості за договором №3234951 від 22.11.2020 становить 27880,00 грн., із яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 8500,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 19380,00 грн. 
На підставі зазначеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» заборгованість за договорами № 0963315387 від 02.01.2021, № 3234951 від 22.11.2020 у розмірі 74755,00 грн., понесені витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 25000,00 грн.
Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24.09.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати з повідомленням (викликом) сторін.
09 лютого 2026 року від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив, у якому зазначено, що позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог, оскільки позов подано щодо двох окремих кредитних договорів: №3234951 від 22.11.2020 №3234951, укладеного між відповідачем та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА»; №0963315387 від 02.01.2021, укладеного між відповідачем та ТОВ «ІНФІНАНС», які повинні розглядатися окремо. Позивач не надав належних доказів переходу права вимоги за договорами факторингу, оскільки витяги з реєстрів боржників не містять підписів, печаток, відомостей про обсяг переданих прав, інформації про залишок заборгованості та підстав її нарахування, дату розрахунку заборгованості та відомостей про передачу кредитної справи. Крім того, відсутні докази сплати коштів за договорами факторингу первісним кредиторам. Надані копії договорів не можуть вважатися електронними документами, оскільки не відповідають вимогам Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а тому не можуть вважатися належними доказами укладення договорів. Відповідач зазначає, що вона не укладала договорів у тій редакції, копії яких долучено до матеріалів справи. У зв`язку з чим, вона просила витребувати оригінали електронних доказів, а саме: кредитні договори з усіма додатками та сертифікатами ЕЦП/КЕП, а в разі їх ненадання просила визнати недопустимими в якості доказів надані позивачем паперові копії електронних документів на підтвердження факту надання кредитів відповідачу. Позивач не надав належних і допустимих доказів видачі кредитів, у тому числі не отримав такі документи від первісного кредитора, розпорядившись своїми правами в такий спосіб, і не довівши обставини, що підлягають доказуванню позивачем. Крім того, ОСОБА_2 вказує, що позивач не надав доказів пролонгації кредитного договору №0963315387 від 02.01.2021, у зв`язку з чим право кредитора нараховувати проценти припинилося після спливу строку дії договору. Із наданих позивачем документів не вбачається, що гонорар у сумі 25000,00 грн взагалі стосується надання правничої допомоги у справі про стягнення заборгованості саме з відповідача. Крім того, наданий витяг з акта не може вважатися належним та достатнім доказом понесення саме таких витрат у цій справі. Оскільки до суду не надано платіжного документа із зазначенням ПІБ боржника та номера кредитного договору, який би дозволив однозначно пов`язати факт оплати з даною справою, не виключається можливість безпідставного стягнення з ОСОБА_2 вартості правничої допомоги, яка фактично не оплачувалася у зазначеному розмірі. Враховуючи викладене вище, просила врахувати надані пояснення.
13 лютого 2026 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» звернулося до суду з позовною заявою, в якій об`єднано декілька однорідних вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення, однорідністю позовних вимог та поданими доказами, до одного і того ж відповідача. Таким чином, об`єднання в одному позові декількох однорідних позовних вимог сприяє економії процесуальних засобів і не є перешкодою для прийняття судом протилежних рішень. Підписанням договорів позивач підтвердила, що ознайомлена з усіма їх істотними умовами та що їй було надано всю інформацію, передбачену вимогами чинного законодавства. Крім того, відповідач не заперечує, що всі відомості, вказані у вищевказаних договорах є коректними, зокрема: ПІБ, РНОКПП, паспортні дані, телефон, тощо. Кредитний договір було підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором, а не електронно-цифровим підписом. Ототожнення електронного доказу як засобу доказування та матеріального носія такого документа є безпідставним, оскільки характерною рисою електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Позивач зазначає, що відповідач має вільний доступ до своїх рахунків у банківських установах і мала безперешкодну можливість надати суду докази про те, що кредитні грошові кошти на його банківську картку, вказану в договорі чи іншу картку, якою він користується, не надходили. Строк дії договору №0963315387 від 02.01.2021 становить 3 роки, що погоджено в акцепті оферти від 02.01.2021 на укладення договору надання позики, у тому числі і на умовах фінансового кредиту та отримання кредиту згідно заявки - анкети №3414628 від 02.01.2021. У розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредиторів, і факторів) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. Всі інші доводи відповідача є нічим іншим як непогодженням з позовними вимогами, без належного правового обґрунтування, з урахуванням визначеності правомірності правочину. Сторони договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, у разі невиконання позичальником в повному обсязі зобов?язань зі сплати процентів. Відповідачем не вносились платежі на погашення заборгованості, тому строк кредитування було пролонговано. Виходячи з чого, вбачається, що стягувачем було правомірно та у відповідності до домовленостей між сторонами, що викладені в даному договорі, нараховано відсотки в межах дії даного договору з урахуванням погоджених умов щодо строку договору та його пролонгації. 
Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 31.03.2026 клопотання задоволено. Поновлено ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» строк на подання клопотання про витребування доказів. Постановлено витребувати з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» докази. 
У судовому засіданні представник позивача Пилипчук С.В. підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. 
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. 
Заслухавши представника позивача та дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Судом встановлено, що 02.01.2021 між ТОВ "ІНФІНАНС" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №0963315387, за яким позичальнику надано кредит в сумі 1200,00 грн., строком на 16 днів.
Договір укладено в електронній формі, шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором, з урахуванням положень п. 6, 12 ч. 1 ст. 3, ч. 12 ст. 11, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 ЦК України), в якості аналога власноручного підпису позичальника.
За користування кредитом нараховуються відсотки відповідно до умов договору у вигляді: стандартної процентної ставки, яка становить 1,75 % за один день користування кредитом, за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації; номінальної відсоткової ставки, яка становить 1,75% за один день користування кредитом, яка застосовується у випадках, передбачених договором; максимальної відсоткової ставки, яка становить 3,5% за один день користування кредитом, яка застосовується за умови неналежного виконання умов договору.
З метою отримання кредитних коштів відповідач пройшла електронну ідентифікацію, вказала свої анкетні та паспортні дані, ідентифікаційний код. 
Згідно листа АТ КБ «ПРИВАТБАНК» №20.1.0.0.0/7-260422/72013-БТ від 24.04.2026 на ім`я ОСОБА_2 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 . 
Відповідно до виписки по рахунку № НОМЕР_1 за період з 02.01.2021 по 06.01.2021 убачається, що ОСОБА_3 02.01.2021 надійшов платіж у розмірі 1200,00 грн. 
11 лютого 2022 року укладено договір №11-02/22, відповідно до якого ТОВ "ІНФІНАНС" відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором №0963315387. 
10 січня 2023 року укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором №0963315387. 
18 лютого 2025 року укладено договір №18-02/25, відповідно до якого ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором №0963315387.
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №0963315387 від 02.01.2021, складеного ТОВ «ІНФІНАНС», убачається, що у відповідача, станом на 11.02.2022, наявна заборгованість за тілом кредиту у розмірі 1200 грн. та заборгованість за відсотками у розмірі 16695 грн. 
Згідно розрахунку заборгованості за договором №0963315387 від 02.01.2021, складеного ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" убачається, що у відповідача, станом на 10.01.2023, наявна заборгованість у розмірі 31881 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 1200 грн.; заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги - 16695 грн.; нарахованих відсотків за кредитним договором - 13986,00 грн. 
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №0963315387 від 02.01.2021, складеного ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», убачається, що у відповідача наявна заборгованість у розмірі 46875,00 грн., із яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 1200,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 45675,00 грн.
22 листопада 2020 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_2 укладено договір №3234951  про надання споживчого кредиту, згідно з умовами якого, товариство надає відповідачу кредит у гривні, а відповідач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Згідно п. 1.3. договору сума кредиту (загальний розмір) становить 10500,00 грн.
Відповідно до п.1.4. договору строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в графіку платежів, що є додатком №1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього договору. 
Згідно п. 1.5 договору тип процентної ставки фіксована.
За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: п. 1.5.1 договору знижена процентна ставка становить 0,95% в день та застосовується в межах строку кредиту, відповідно до п. 1.5.2 стандартна процентна ставка становить 1,90% в день.
Відповідно до п. 1.6 договору мета отримання кредиту споживчі (особисті) потреби.
Згідно п. 2.1 договору кошти кредиту надаються відповідачу товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_2 .
Така ж інформація стосовно розміру кредиту, строку його повернення, відсотків за користування кредитом була доведена відповідачу у паспорті споживчого кредиту (інформація яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит), який підписаний відповідачем електронним підписом - одноразовим ідентифікатором М158922. 
Відповідно до додатку №1, яким є графік платежів до договору про надання споживчого кредиту №3234951  від 22.11.2020, вбачається, що даним графіком передбачений один платіж, який складається з суми кредиту 10500,00 грн. та суми нарахованих процентів 2992,50 грн., а всього до оплати 13492,50 грн., дата повернення кредиту 22.12.2020, в даному графіку також зазначені реквізити для оплати. Графік підписаний відповідачем електронним підписом - одноразовим ідентифікатором М158922. 
Вищевказаний кредитний договір укладений відповідно до вимог чинного законодавства у електронній формі 22.11.2020, та підписаний одноразовим ідентифікатором М158922. 
Згідно доданої до листа АТ КБ «ПРИВАТБАНК» №20.1.0.0.0/7-260422/72013-БТ від 24.04.2026 виписки по рахунку № НОМЕР_1 за період з 22.11.2020 по 26.11.2020 убачається, що ОСОБА_3 22.11.2020 надійшов платіж у розмірі 10500,00 грн. 
Відповідно до картки обліку договору (розрахунку заборгованості) за кредитним договором №3234951  від 22.11.2020, здійсненим первісним кредитором, за відповідачем станом на 27.07.2021 існує заборгованість на загальну суму 27880 грн., з даного розрахунку вбачається, що відповідачка здійснила 22.12.2020 платіж у сумі 4992,50 грн., яким було погашено заборгованість за відсотками та частково погашено заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2000,00 грн. За даним розрахунком вбачається, що проценти були нараховані у розмірі 99,75 грн. за кожен день протягом періоду з 22.11.2020 по 22.12.2020 та у розмірі 161,50 грн. за кожен день протягом періоду з 23.12.2020 по 21.04.2021. 
28 липня 2021 року було укладено договір №28072021, відповідно до якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило на користь ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором №3234951.
23 травня 2024 року було укладено договір №23/05/24, відповідно до якого ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ" відступило на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором №3234951.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним ( стаття 1055 ЦК України).
Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).
Згідно з пунктом 6 частини 1 статі 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону).
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2021 року у справі №761/35556/14 зроблено висновок, що «невід`ємною складовою правильної правової кваліфікації судами спірних договірних відносин є визначення правової природи договору, який є основою їх виникнення. Виходячи зі змісту статті 640 ЦК України, залежно від моменту виникнення цивільних прав і обов`язків у сторін договору, законодавець розрізняє договори консенсуальні і реальні. Консенсуальний договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Щодо реальних договорів, для укладення яких, крім згоди сторін, вимагається передання майна або вчинення іншої дії, частина друга статті 640 ЦК України передбачає правило, за яким договір вважається укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до частини першої статті 1045 ЦК України кредитний договір - це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір за своєю юридичною природою є консенсуальним».
Щодо клопотання відповідача про витребування електронних доказів, суд зазначає наступне.
Судом відхиляються аргументи відповідача про те, що у матеріалах справи відсутні належні докази укладення кредитного договору в електронній формі між сторонами, зважаючи на таке.
Як вбачається з правового висновку ВС у постанові від 04.02.2026 у справі №758/14925/23 на відносини, які виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів, поширюється дія ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг».
Згідно ст. 7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до ЗУ «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
Верховний Суд вказав, що використання підпису одноразовим ідентифікатором передбачене ЗУ «Про електронну комерцію», де міститься також і його визначення.
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Фактично, оскільки законодавство не вимагає, щоб електронні договори підписувалися тими видами підпису, які забезпечують незмінюваність їхнього змісту (КЕП або УЕП), питання щодо дотримання письмової форми при їх вчиненні зводиться до того, чи можна вважати зміст цих договорів зафіксованим (вимога ч. 1 ст. 207 ЦК України).
Однак відсутність матеріально-правових вимог до фіксації змісту електронного договору не означає, що це питання може ігноруватися в ході судового розгляду.
ВС наголосив, що можливість перевірки судом достовірності, цілісності й незмінюваності електронного документа, залежить насамперед від виду підпису, за допомогою якого він підписаний. Якщо електронний документ підписаний за допомогою КЕП чи УЕП, суд може перевірити достовірність, цілісність і незмінність даних, які в ньому містяться, за допомогою спеціальних програмних засобів або з використанням спеціальних онлайн-сервісів.
Які саме це мають бути дії, залежить від способу надання відповідного процесуального документа до суду (паперова копія, електронний примірник тощо), формату, в якому цей документ зберігається, особливостей електронного підпису, за допомогою якого він підписаний, тощо. При цьому характер цих процесуальних дій визначається особливостями дослідження електронних доказів, що передбачені процесуальним законодавством.
Суд касаційної інстанції зазначив, що розміщення договору за посиланням у простому PDF-форматі не є підтвердженням цілісності й незмінюваності тексту цього договору, оскільки цей формат дає можливість власнику вебсторінки (сайту) вносити зміни в односторонньому порядку. Якщо ж договір був направлений відповідачу у вигляді прикріпленого PDF-файлу, з електронної адреси позивача, яка чітко дає зрозуміти, що це саме його адреса, і сам текст листа та додатки до нього технічно неможливо змінити, то це є належним підтвердженням цілісності й незмінюваності електронного документа.
Таким чином можливість перевірки судом достовірності, цілісності й незмінюваності електронного документа залежить насамперед від виду підпису, за допомогою якого він підписаний. Достовірність, цілісність і незмінність електронного документа з електронним або удосконаленим електронним підписом суд перевіряє через спеціальні програмні засоби чи онлайн-сервіси. Документи з іншим електронним підписом потребують додаткових процесуальних дій для підтвердження цілісності, зокрема, з`ясування способу надсилання, формату зберігання та можливості односторонніх змін. Паперова копія електронного доказу приймається судом, якщо не виникає сумнівів щодо її відповідності оригіналу.
Додатково слід врахувати, що персональні дані позичальника (ПІБ, РНКОПП, реквізити паспорта, зареєстрована адреса місця проживання), необхідні для укладення договору, були отримані кредитором після самостійного повідомлення відповідачем.
Іншого способу отримати персональні дані позичальника кредитор не мав.
Доказів звернення до правоохоронних органів з приводу вчинення шахрайських дій з використанням персональних даних відповідача матеріали справи не містять.
Відтак відповідач не спростувала факт самостійного волевиявлення позичальника щодо оформлення кредитних правовідносин за якими стягується заборгованість у справі.
За наявності усіх достовірних персональних даних позичальника у договорі, повідомлених кредитору, та фіксування досягнення згоди сторонами щодо всіх істотних умов договору у спосіб введення одноразового ідентифікатора, суд вважає, що посилання відповідача про те, що позивач не надав доказів того, що договір дійсно був підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора не може свідчити про наявність обґрунтованих сумнівів у тому, що саме відповідач є стороною позичальника за вказаним договором.
Відтак позивачем, на думку суду, переконливо доведено наданими доказами існування стверджуваних обставин щодо укладення кредитного договору з відповідачем, його змісту, а також факту перерахунку кредитних коштів позичальнику та такі висновки є більш вірогідними ніж твердження відповідача про те, що при укладенні договору позичальник не пройшла належної ідентифікації попри підтвердження матеріалами справи перерахунку обраного відповідачем розміру кредиту на вказану нею ж банківську картку саме у день укладення кредитного договору.
У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за тілами кредитів підлягають задоволенню.
У позовній заяві ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» просило, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, припис абзацу другого частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
У зазначеній постанові Верховний Суд сформував низку правових висновків. Зокрема, Велика Палата розмежувала поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання».
Окрім того, в п. 54 постанови Верховний Суд вказав, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Тобто, згідно з позицією Верховного Суду, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Вказаний висновок зазначено у постановах Верховного Суду у справах №296/10217/15-ц від 07 липня 2020 року, №912/1120/16 від 04 лютого 2020 року, №910/18943/20 від 27 липня 2021 року.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
У постанові Верховного Суду від 27 липня 2021 року за № 910/18943/20 зроблено висновок, що оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення з боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Щодо стягнення заборгованості за відсотками згідно договору № 0963315387 від 02.01.2021, суд зазначає наступне.
Встановлено, що 02.01.2021 між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_2 в електронній формі укладено договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0686572447/5 від 04.01.2020. Оферта, пропозиція, акцепт оферти, аравила та заява - анкета становлять єдиний документ - договір.
Згідно п. 2.7. правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми за умовами програми "Pozichka Loyal" убачається, що строк (кількість календарних днів користування кредитом) становить до 30 календарних днів, максимальна відсоткова ставка за один календарний день користування кредитом - 3,5%.
Відповідно до п. 2.5 договір фінансового кредиту укладається на строк 36 календарних місяців з дня укладення договору фінансового кредиту.
Згідно п. 2.6 максимальна сума кредиту становить 20000,00 грн.
Відповідно до п. 6.1 проценти за користування поточною сумою фінансового кредиту нараховуються на суму фінансового кредиту з дня отримання включно та по день фактичного повернення включно. Сторони окремо погодили, що у випадку прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту у строк користування кредитом, обумовлений у договорі, проценти за користування кредитом нараховуються по дату фактичного повернення кредиту у повному обсязі виходячи з максимальної відсоткової ставки з урахуванням положень п. 7.3. Правил.
Згідно п.7.3 пролонгація кредиту здійснюється виключно за умови попередньої оплати нарахованих процентів за користування кредитом (у разі няавності, сплати неустойки та штрафних санкцій на вимогу товариства) за фактичну кількість днів користування кредитом. 
Відповідно до пропозиції надання кредиту та акцепт оферти № 0963315387 від 02.01.2021, які підписані відповідачем, сторонами визначені конкретні умови отримання цього кредиту в межах основного договору, де вказано про строк користування кредитом, який становить 16 днів, строк дії договору - 3 роки, відсоткова ставка у розмірі 1,75% за один день користування кредитом, яка застосовується за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгації.
Заявкою-анкетою, пропозицією та акцептом оферти на отримання кредиту від 02.01.2021 визначено конкретні умови надання кредиту, його розмір, процентну ставку, строк користування кредитом, то нарахування і стягнення процентів за користування кредитом поза визначеним договором строком кредитування суперечить вимогам ЦК України та вищевикладеним висновкам Верховного Суду.
Звертаючись до суду із цим позовом, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» не заявляло вимоги про застосування судом ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Посилання товариства на те, що умовами договору передбачено, що право користування кредитом становить 36 місяців (3 роки), а також передбачено сплату відсотків протягом усього строку користування кредитними коштами, суд відхиляє з огляду на таке.
Умови договору мають бути чіткими і зрозумілими. При стягненні заявленої позивачем заборгованості за нарахованими процентами необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між контрагентами умовах договору, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування саме у 16 днів відповідно, а не двозначними умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму вартості кредиту. Такий механізм не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Як вбачається зі змісту кредитного договору, автоматичної пролонгації надання кредиту умовами договору не передбачено, це можливо виключно за умови попередньої сплати відсотків за фактичну кількість днів користування поточним кредитом, в тому числі, і простроченим.
ОСОБА_2 не виконала зобов`язання з повернення кредиту та відсотків за користування кредитом, що нараховані протягом визначеного строку користування кредитом (16 днів). З огляду на те, що продовження строку користування кредитом не відбулося, оскільки не було виконано умови про погашення відсотків, то відповідно з 17 дня заборгованість вважається простроченою, і кредитодавець втратив право нараховувати зазначені відсотки за користування кредитом.
36 календарних місяців - це загальний строк дії договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0963315387 від 02.01.2021, тобто строк, упродовж якого позичальник може отримувати кошти із визначеного сторонами ліміту кредиту - 20000,00 грн. 
Узгоджений умовами договору 16-денний строк користування кредитом сторони не змінювали.
На підтвердження вимог позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором, проведеного ТОВ "ІНФІНАНС", з якого вбачається, що відсотки на наявну заборгованість нараховувались: протягом строку кредитування з 02.01.2021 по 18.01.2021 у розмірі 1,75% за кожен день користування. Надалі проценти нараховувались за ставкою 3,5% за день користування понад строк кредитування.
Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» убачається, що заборгованість відповідача за кредитним договором №0963315387 від 02.01.2021 становить 46875,00 грн., із яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 1200,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 45675,00 грн.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що з ОСОБА_2 підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 1200,00 грн та за процентами за користування кредитними коштами за 16 днів, виходячи із відсоткової ставки - 1,75% за один день, тобто 336,00 грн (1200 грн * 1,75% * 16 днів), а загалом 1536,00 грн. (1200,00 грн. тіло кредиту + 336,00 грн. відсотки за користування кредитом). 
Щодо стягнення заборгованості за відсотками згідно договору №3234951 від 22.11.2020, суд зазначає наступне. 
Так, відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №3234951  від 22.11.2020 заборгованість відповідача за кредитним договором складає 27880,00 грн., із яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 8500,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 19380,00 грн.  З даного розрахунку вбачається, що проценти були нараховані у розмірі 99,75 грн. за кожен день протягом періоду з 22.11.2020 по 22.12.2020 та у розмірі 161,50 грн. за кожен день протягом періоду з 23.12.2020 по 21.04.2021. Відповідач здійснила 22.12.2020 платіж у сумі 4992,50 грн., яким було погашено заборгованість за відсотками та частково погашено заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2000,00 грн.
Згідно умов договору про надання споживчого №3234951  від 22.11.2020 строк договору становить 30 днів. 
Таким чином, строк кредитування закінчився 22.12.2020. 
Відповідно до пункту 4.1 договору строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в п. 1.4 договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп. 4.2-4.5 договору.
Згідно п. 4.2 договору, споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 грн. (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до п. 4.3 договору.
Відповідно до п.4.3 договору пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем.
Згідно п. 4.4 договору товариство має право, але не обов`язок протягом строку для відповіді, акцептувати пропозицію (оферту) споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту (з зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти, повідомлені споживачем товариству в особистому кабінеті/зазначені в договорі.
Відповідно до п. 4.5 договору, у випадку акцептування товариством пропозиції (оферти) споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення споживачем дій, зазначених в п. 4.3 договору, та нова дата повернення кредиту відображається в особистому кабінеті. Протягом нового строку користування кредитом проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою.
Згідно з положеннями пункту 4.4. кредитного договору, дії споживача, зазначені в п. 4.3. договору, кваліфікуються виключно як пропозиція (оферта) про продовження строку, а не як безпосередній факт його пролонгації. Настання правових наслідків у вигляді продовження строку є правом, але не обов`язком товариства (позивача), і залежить від його волевиявлення на акцептування даної оферти.
Договором чітко визначено форму акцепту: направлення споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку (із зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти, повідомлені споживачем товариству в особистому кабінеті/зазначені в договорі.
Таким чином, позивачем для доведення факту пролонгації кредитного договору не надано суду належних та допустимих доказів вчинення Товариством конкретних акцептуючих дій, передбачених пунктом 4.4. Кредитного договору.
Тому, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови пролонгації по кредиту.
Зазначені правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 .
Тому, у первісного кредитора виникло право нарахування процентів за договором тільки у межах строку його дії - до 22.12.2020. 
Відповідно до статей 12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, враховуючи наведене, підстави для нарахування та сплати відсотків з 23.12.2020 відсутні. 
Разом з цим, як вбачається із розрахунку заборгованості, 22.12.2020 відповідач здійснила платіж на суму 4992,50 грн. 
Із поданого позивачем розрахунку, убачається, що станом на 22.12.2020 у відповідача наявна заборгованість за тілом кредиту у розмірі 8500,00 грн. Відсотки повністю сплачені відповідачем. 
Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що відповідачем повністю погашена заборгованість за відсотками по кредитному договору у розмірі 2992,50 грн., а також частково сплачено заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2000 грн. 
Суд не бере до уваги посилання відповідача щодо того, що позивач не надав належних доказів переходу прав вимоги, з огляду на наступне. 
Згідно правової позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 29.06.2021 № 753/20537/18, від 21.07.2021 № 334/6972/17, від 27.09.2021 № 5026/886/2012, наявність рамкового договору факторингу, витягів з реєстру прав вимоги з вказівкою на конкретний кредитний договір та боржника, акта приймання-передачі є достатніми доказами переходу права вимоги за відсутності заперечень боржника щодо дійсності первісного зобов`язання.
Згідно з п.1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України).
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
В ч. 2 ст. 517 ЦК України зазначено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Словосполучення «за плату» не виключає можливості безоплатного відступлення, якщо це прямо передбачено договором або випливає з його суті (частина друга статті 1077 ЦК України у системному зв`язку зі статями 512, 515 ЦК України).
У постанові Верховного Суду від 11 квітня 2023 року у справі № 910/7802/22 вказано: «Факторинг є різновидом відступлення права вимоги (цесії). Відсутність доказів оплати за договором факторингу не спростовує сам факт переходу права вимоги, якщо договір містить чітке волевиявлення сторін щодо відступлення, а реєстр прав вимоги та акт приймання-передачі підтверджують передачу конкретної вимоги».
Відповідно до постанови Верховного Суду України у справі № 6-979цс15 від 23.09.2015 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.06.2020 у справі №681/44/15-ц.
Відступлення (продаж) прав вимоги за договором №0963315387 від 02.01.2021 не суперечить статті 514 ЦК України, підтверджується наданими позивачем доказами, зокрема, копіями договорів: факторингу № 11-02/22 від 11.02.2022 року, відступлення прав вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023, відступлення прав вимоги від 18.02.2025 № 18-02/25, реєстрами боржників до вказаних договорів.
Відступлення (продаж) прав вимоги за договором №3234951 від 22.11.2020 не суперечить статті 514 ЦК України, підтверджується наданими позивачем доказами, зокрема, копіями договорів №28072021 від 28.07.2021, №23/05/24 від №23.05.2024 та реєстрами боржників до вказаних договорів.
Доводи відповідача про те, що, в порушення вимог ч. 1 ст. 188 ЦПК України, у позовній заяві не можуть бути об`єднані позовні вимоги, підставами яких є два окремі договори, судом не беруться до уваги з огляду на таке.
У розумінні положень ч. 1 ст. 188 ЦПК України порушення правил об`єднання позовних вимог має місце у випадках, якщо заявлені в одній позовній заяві вимоги не пов`язані підставою виникнення або поданими доказами (не є однорідними); не співвідносяться між собою як основна та похідна. Окрім того, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які можуть і відповідати критеріям, наведеним у ч. 1 ст. 188 ЦПК України, проте підпадають під заборони, прямо визначені в четвертій та п`ятій частинах вказаної статті.
Отже, ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» мало право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, підставами яких є два окремі договори, пов`язаних між собою. 
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 25000,00 грн.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.
Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).
Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Слід зазначити, що адвокати, укладаючи із клієнтом договір про надання правової допомоги, мають вказувати перелік послуг, які будуть надаватися під час виконання такого договору. З приводу цього питання Верховний Суд у постанові по справі № 826/856/19 від 22.12.2018 зазначив, що «з розрахунку наданих адвокатом послуг вбачається, що певні його дії (зробити копії необхідних документів чи друк квитанцій) не потребують професійних навичок, а акт виконаних робіт містить вид послуг, що не були передбачені договором».
Таким чином, для можливості наступного відшкодування судових витрат слід ретельно підготувати договір про надання правової допомоги та передбачити, якими доказами будуть підтверджуватися надані адвокатом послуги.
Представником позивача подано докази понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 25000,00 грн., а саме: договір №02-07/2024 про надання правової допомоги від 02.07.2024; прайс-лист АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС», затверджений рішенням загальних зборів №01-11/2023 від 01.11.2023; заявку на надання юридичної допомоги №225 від 01.08.2025; витяг з акту №17 про надання юридичної допомоги від 31.08.2025.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
А отже, судом має братися до уваги досвід адвоката у подібних справах, обсяг, якість та характер наданих послуг та чи відповідають вони ціні позову.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Зважаючи на викладені норми, судом має братися до уваги досвід адвоката у подібних справах, обсяг, якість та характер наданих послуг та чи відповідають вони ціні в розмірі 25000,00 грн.
Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі № 420/4820/19 тощо). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, та зважаючи на те, що справа є незначної складності, досвід адвоката у подібних справах, розгляду справи в спрощеному провадженні, обсяг, якість та характер наданих послуг, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, з урахуванням ціни позову, суд вважає можливим зменшити їх розмір до 2500,00 грн., що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи.
На підставі вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 325,21 грн. 
Суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України» від 10.02.2010).
Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:
позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" (місцезнаходження: вул. Ґедройця Єжи 6, офіс 521, м. Київ; ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 42640371) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) про стягнення заборгованості за кредитними договорами задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" заборгованість за кредитним договором №0963315387 від 02.01.2021 у розмірі 1536,00 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту – 1200 грн.; заборгованості за відсотками – 336 грн. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" заборгованість за кредитним договором №3234951 від 22.11.2020 у розмірі 8500,00 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту – 8500 грн. 
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС" 325,21 грн. судового збору та 2500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя К. М. Ушакова