УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року
м. Київ

справа № 755/8714/24
провадження № 61-6499ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1  на ухвалу Київського апеляційного суду від 07 травня 2026 року у складі колегії суддів: Рейнарт І. М., Кирилюк Г. М., Ящук Т. І.,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебуває справа за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 січня 2025 року по справі № 755/8714/24 та додаткового рішення від 25 лютого 2025 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 09 березня 2026 року заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив її до апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 травня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 09 березня 2026 року повернуто заявнику.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 09 березня 2026 року не підлягає апеляційному оскарженню, тому апеляційна скарга, в силу пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України, не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції.

У травні 2026 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 07 травня 2026 року, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та направити справу на новий розгляд.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що апеляційний суд помилково повернув апеляційну скаргу. Зазначає, що апеляційний суд неправильно визначив предмет апеляційного оскарження, поклав в основу ухвали недостовірну інформацію, не надав належної оцінки змісту апеляційної скарги, передчасно застосував процесуальний наслідок у вигляді повернення скарги, чим порушив право заявника на апеляційний перегляд справи.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Вивчивши касаційну скаргу ОСОБА_1 , зміст ухвали Київського апеляційного суду від 07 травня 2026 року, Верховний Суд дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Такого висновку Суд дійшов з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Пунктом 14 частини першої статті 353 ЦПК України визначено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо зупинення провадження у справі.

Ухвали суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі не зазначені у переліку ухвал, визначеному частиною першою статті 353 ЦПК України, які можуть бути оскаржені окремо від рішення.

Відповідно до частини другої статті 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Згідно із пунктом 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Законодавством України передбачено безумовне повернення апеляційної скарги у разі, якщо така подана на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду (пункт 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України).

Верховний Суд наголошує, що винятків, за наявності яких особа може звернутися до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою на зазначене рішення (ухвалу суду першої інстанції), процесуальне законодавство не передбачає.

У постанові від 29 травня 2019 року в справі № 219/10010/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Тому означена мета є легітимною. Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не вказаних у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом.

У постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 752/1016/17 зроблено висновок, що право на апеляційне оскарження учасники справи можуть реалізувати у порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи їхніми процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення по суті спору й окремо від такого рішення.

Для правильної оцінки ухвали місцевого суду як такої, що підлягає або не підлягає самостійному апеляційному оскарженню, потрібно встановити, чи перешкоджає така ухвала подальшому провадженню у справі та/або чи має особа, яка подає апеляційну скаргу, можливість відновити свої права в інший спосіб, аніж шляхом оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2024 року у справі № 757/47946/19-ц (провадження № 14-37цс23)).

Ухвала суду першої інстанції про залишення заяви без руху не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Встановивши, що ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 09 березня 2026 року про залишення заяви без розгляду не підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, та ця ухвала не перешкоджає подальшому провадженню у справі, суд апеляційної інстанції обґрунтовано повернув апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Доводи заявника про те, що суд апеляційної інстанції неправильно визначив предмет апеляційного оскарження, зокрема, предметом апеляційного оскарження була ухвала від 13 квітня 2026 року про повернення апеляційної скарги, та вказав помилкову дату подання апеляційної скарги, а саме зазначено 14 квітня 2026 року замість 18 квітня 2026 року, є необгрунтованими, оскільки ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 13 квітня 2026 року була предметом апеляційного перегляду в ухвалі Київського апеляційного суду від 08 травня 2026 року за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від 18 квітня 2026 року.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими, ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення свідчить, що правильне застосовування судом апеляційної інстанцій норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись частинами четвертою, п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1  на ухвалу Київського апеляційного суду від 07 травня 2026 року у справі за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає. 

 Судді:	 І. Ю. Гулейков    	
	Р. А. Лідовець    	
	Д. Д. Луспеник