ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" липня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/1012/26	

Господарський суд Одеської області у складі судді Сулімовської М.Б., розглянувши справу
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал" (код ЄДРПОУ 26472133, 65039, м. Одеса, вул. Басейна, 5)
до відповідача: Державного підприємства "Науково-дослідний проектно-конструкторський інститут Морського флоту України з дослідним виробництвом" (код ЄДРПОУ 01126996, 65026, м. Одеса, вул. Ланжеронівська, буд. 15А)
про стягнення 92648,38 грн.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал" звернувся до Господарського суду Одеської області із позовом до відповідача Державного підприємства "Науково-дослідний проектно-конструкторський інститут Морського флоту України з дослідним виробництвом" про стягнення 92648,38 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням зобов`язань зі сплати заборгованості за надані послуги централізованого водопостачання та водовідведення, абонентське обслуговування, обслуговування та заміну комерційного вузла обліку, водовідведення зливових стоків.
Ухвалою суду від 30.03.2026 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; встановлено сторонам строк на подання заяв по суті справи, вирішено інші процесуальні питання.
Щодо повідомлення відповідача про розгляд даної справи судом. 
Згідно з ч.5 ст.6 ГПК України, суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Відповідно до ч. 7 ст. 6 ГПК України, особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
За приписами ч.6 ст.242 ГПК України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 30.03.2026 була доставлена відповідачу до його електронного кабінету 31.03.2026 о 08:34.
За наведеного суд констатує, що відповідач є належним чином повідомлений про розгляд даної справи господарським судом.
Відзив на позовну заяву, будь-які заяви та клопотання від відповідача не надходили.
Таким чином, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов у встановлений судом строк.
Разом з тим, стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України, яка кореспондується із ч.2 ст.178 цього Кодексу, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно ст.13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
З урахуванням наведеного, розгляд справи проводився за наявними матеріалами.
Згідно з приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах "Савенкова проти України" від 02.05.2013, "Папазова та інші проти України" від 15.03.2012 року).
Європейський суд, щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
З огляду на зазначене, з метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи, враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням в Україні воєнного стану, постійні тривалі повітряні тривоги, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа розглянута поза межами строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України, але, у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій і вирішення справи.
Судове рішення підписано без його проголошення у відповідності до приписів ч.4 ст.240 ГПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд, -

в с т а н о в и в:

Як слідує з матеріалів справи та встановлено судом, 26.11.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інфокс" (далі - водоканал) та Державним підприємством "Науково-дослідний проектно-конструкторський інститут Морського флоту України з дослідним виробництвом" (далі - споживач) було укладено договір про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення № 02712/3 (для юридичних осіб), за умовами пункту 1.1 якого водоканал зобов`язується надавати споживачу відповідної якості послуги з централізованого питного водопостачання та водовідведення (послуги), а споживач зобов`язується оплачувати послуги в порядку та умовах, визначених договором та діючим законодавством.
Згідно з п. 8.1 договору, цей договір набуває чинності з дати прийняття в експлуатацію засобу обліку води та підписання обома сторонами відповідного акту технічного обстеження водомірного вузла та діє протягом 03.02.2017 - 28.02.2019 років, але в будь-якому випадку в частині розрахунків за отримані послуги з водопостачання та водовідведення цей договір діє до повного погашення заборгованості за ним.
Додатком №1 до договору передбачений акт визначення точки розподілу надання послуг та розмежування балансової приналежності водопровідних та каналізаційних мереж, додатком №2 - дислокація об`єктів, додатком №3 - перелік приладів та засобів обліку, додатком №7 - відомості для розрахунку додаткового обсягу стічних вод, що утворилися внаслідок випадання атмосферних опадів, сніготанення. 
Щодо договору, укладеного між сторонами 26.11.2018, позивач зазначає, що згідно з п.8.1 договору, він діяв протягом періоду з 03.02.2017 до 28.02.2019, проте після 28.02.2019 відповідач продовжував отримувати послуги не здійснюючи відповідну оплату, внаслідок чого у нього за період з 01.06.2025 по 01.02.2026 утворилася заборгованість на загальну суму 92648,38 грн., яка складається з 11748,55 грн. заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення, 1296,77 грн. заборгованості за абонентське обслуговування, 1973,55 грн. заборгованості за обслуговування та заміну вузла комерційного обліку, 77629,51 грн. за водовідведення зливових стоків.
Щодо обґрунтованості розрахунків заборгованості, долучених до матеріалів позову, ТОВ "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал" зазначило, що:
- розрахунок заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення позивачем було здійснено на підставі наданих відповідачем показань водолічильників та за тарифами, затвердженими постановою НКРЕКП від 24.12.2024 №2306; 
- розрахунок заборгованості за абонентське обслуговування, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку був здійснений на підставі постанови КМУ № 808 від 21.08.2019 та наказів позивача від 31.12.2025 № 105-о/д, від 29.12.2023 № 133-о/д, від 30.12.2021 № 179-о/д; 
- розрахунок боргу за надані послуги з водовідведення зливових стоків був здійснений на підставі довідок Гідрометеорологічного центру Чорного та Азовського морів щодо кількості опадів, відповідно до площі займаної відповідачем території та за формулою, визначеною у наказі Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №316 від 01.12.2017 (період з 14.05.2025 по 11.01.2026).
На підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог позивач долучив такі докази:
- звіт про водопостачання ДП "УКРНДІМФ" за червень - грудень 2025 року із фактичними показаннями приладів обліку, встановлених у ДП "УКРНДІМФ", щодо кожної дислокації об`єктів;
- наказ позивача від 30.12.2021 № 179-о/д, яким затверджено та введено в дію з 01 січня 2022 року плату: за обслуговування системи автоматизованої передачі даних у розмірі 97,7917 грн. без ПДВ (117,35 грн. з ПДВ) на місяць на один вузол комерційного обліку холодної води та за обслуговування та заміну вузла комерційного обліку холодної води згідно з додатком до цього наказу (для вузлів комерційного обліку діаметром 15 мм. - 131,57 грн.); 
- постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 24.12.2024 № 2306, якою установлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Інфокс" (філія "Інфоксводоканал") тариф, зокрема, на централізоване водопостачання споживачам, які не є суб`єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення: 25,80 грн. за 1 куб. м (без податку на додану вартість) на централізоване водопостачання, 20,40 грн. за 1 куб. м (без податку на додану вартість) на централізоване водовідведення;
- наказ позивача від 29.12.2023 № 133-о/д, яким затверджено та введено в дію з 01 січня 2024 року плату за абонентське обслуговування споживачам, на об`єкти яких надаються послуги з централізованого водопостачання та водовідведення - 71,5667 грн. без ПДВ (85,88 грн. з ПДВ) на місяць у розрахунку на один самостійний об`єкт нерухомого майна;
- наказ позивача від 31.12.2025 № 105-о/д, яким затверджено та введено в дію з 01 січня 2026 року плату за абонентське обслуговування споживачам, на об`єкти яких надаються послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення - 78,65 грн. без ПДВ (94,38 грн. з ПДВ) на місяць у розрахунку на один самостійний об`єкт нерухомого майна;
- довідки Гідрометеорологічного центру Чорного та Азовського морів щодо кількості опадів упродовж 14.05.2025-12.06.2025, 13.06.2025-13.07.2025, 14.07.2025-10.08.2025, 11.08.2025-10.09.2025, 11.09.2025-08.10.2025, 09.10.2025-11.11.2025, 12.11.2025-09.12.2025, 10.12.2025-31.12.2025, 01.01.2026-11.01.2026.
В матеріалах справи наявне досудове попередження від 12.02.2026, в якому позивач повідомив відповідача про наявність заборгованості за надані послуги за період червень-січень 2026 року у загальному розмірі 92648,38 грн., в тому числі: 77629,51 грн. за водовідведення зливових стоків, 1973,55 грн. за обслуговування та заміну комерційного вузла обліку, 1296,77 грн. за абонентське обслуговування, 6562,53 грн. за послуги з водопостачання, 5186,02 грн. за послуги водовідведення.
Відповідач оплату за надані послуги у встановлені строки не здійснив, що і зумовило звернення позивача до суду з даним позовом.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, керуючись принципом верховенства права та права на судовий захист, суд дійшов наступних висновків.
Статтями 525, 526 і 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Так, 26.11.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інфокс" та Державним підприємством "Науково-дослідний проектно-конструкторський інститут Морського флоту України з дослідним виробництвом" укладено договір про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення № 02712/3.
Відповідно до ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Згідно з п. 8.1 договору, цей договір набуває чинності з дати прийняття в експлуатацію засобу обліку води та підписання обома сторонами відповідного акту технічного обстеження водомірного вузлу та діє протягом 03.02.2017 - 28.02.2019 років, але в будь-якому випадку в частині розрахунків за отримані послуги з водопостачання та водовідведення цей договір діє до повного погашення заборгованості за ним.
Так, договір від 28.11.2018 № 02712/3 припинив свою дію у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено, проте відповідач продовжував отримувати послуги від позивача, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази. 
За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст.11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї ж статті, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до законодавчого визначення, правочином є, перш за все, вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину, однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.
Саме така правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена в постанові від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц.
Згідно ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У постанові Верховного Суду від 07.06.2022 у справі № 911/27/21 зауважено, що правова природа зобов`язань, що виникають з надання/споживання послуг, зумовлює врахування (при вирішенні питання/спору щодо виникнення обов`язку їх оплати, розміру та вартості для їх оплати) загальних положень Закону України "Про житлово-комунальні послуги" щодо надання/споживання підстав для оплати послуг та відповідних особливостей, що регламентовані, зокрема, положеннями статей 901, 903 Цивільного кодексу України.
Загальні правила надання послуг визначені статтею 901 ЦК України, якою передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Частиною 1 статті 903 ЦК України унормовано, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. При цьому загальне правило статті 903 ЦК України передбачає оплатність послуги за договором про надання послуги, якщо договором передбачено надання послуг за плату, у зв`язку з чим правила та вимоги щодо оплатності послуг застосовуються у разі їх надання. Тоді як за відсутності факту та доказів надання відповідних послуг надавач послуг позбавлений права та підстав вимагати їх оплати від отримувача послуг.
Водночас, положення статей 901, 903 ЦК України, що презюмують виникнення правовідносин щодо надання послуг за договором, не виключають застосування до цих правовідносин у передбачених законом випадках положень частини 3 статті 11 ЦК України, за якими цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Такі ж висновки містяться у постановах Верховного Суду у справах №915/208/20 від 16.11.2021, № 915/127/20 від 03.06.2022, № 915/104/21 від 03.06.2022.
У постанові Верховного Суду від 07.06.2022 у справі №911/27/21 суд, з урахуванням висновку щодо обов`язку оплатити житлово-комунальні послуги також за відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг у разі, якщо споживачі фактично користувалися ними, зазначає, що до цих правовідносин у передбачених законом випадках також застосовуються положення пункту 3 частини 2 статті 11 ЦК України, за якими цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з інших юридичних фактів, цим фактом у спірних правовідносинах є фактичне споживання комунальних послуг.
Згідно правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 № 904/7183/17 та у постановах Верховного Суду від 21.04.2020 №910/7968/19, від 27.03.2023 №920/1343/21, від 23.05.2024 №910/11121/22 та від 04.06.2024 №914/2612/23, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.
Отже, стверджувані позивачем обставини щодо споживання відповідачем відповідних послуг на заявлену суму покладають на позивача тягар доказування (обов`язок довести) факту та розміру спожитих відповідачем відповідних послуг у заявленому у спірних правовідносинах періоді.
За приписами ч.3 ст.13 та ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18.
Позивачем у позові заявлено до стягнення з відповідача 11748,55 грн. заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення за період червень 2025 року-січень 2026 року.
Відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення, та індивідуальним і колективним споживачем, який отримує або має намір отримувати послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, регулюються Правилами надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 №690 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2022 №85) (далі - Правила).
Згідно з п.22 Правил, обсяг наданих споживачеві послуг з централізованого водовідведення визначається на рівні обсягів спожитих ним послуг з централізованого водопостачання та постачання гарячої води. Споживач надає щомісяця (у спосіб, передбачений договором) виконавцеві або визначеній власником (співвласниками) особі, яка здійснює розподіл обсягів послуг, інформацію про обсяги споживання послуг з централізованого водопостачання та постачання гарячої води. Визначена власником (співвласниками) особа, яка здійснює розподіл обсягів послуг, надає виконавцеві інформацію про обсяги спожитої послуги з постачання гарячої води та здійснений ним розподіл такої послуги між споживачами у будівлі. В окремих випадках, коли у споживача відсутнє централізоване водопостачання, облік для розрахунку кількості централізованого водовідведення ведеться відповідно до вузла обліку, що забезпечує облік споживання в будівлі, її частині (під`їзді), встановленого для джерела питного водопостачання.
На підтвердження обставини надання вказаних вище послуг у визначений період, позивачем надано до матеріалів справи звіти про водопостачання ДП "УКРНДІМФ" за період червень - грудень 2025 року, подані безпосередньо відповідачем.
Водночас, позивачем, відповідно до приписів ч.3 ст.13 та ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України, не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт надання позивачем відповідачу послуг з водопостачання та водовідведення за січень 2026 року, а також доказів, які б підтверджували їх склад, обсяг і вартість, як-то звіти відповідача, акти приймання-передачі наданих послуг за відповідний період, докази зняття показників засобів обліку, виставлені рахунки за січень 2026 року тощо.
Частиною 1 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. 
Відповідно до п.п. 32-33 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 №690, вартість послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення визначається за обсягом спожитих послуг та встановленими відповідно до законодавства тарифами. Плата за послуги розраховується виходячи з розмірів затверджених тарифів та обсягу спожитих послуг, визначеного та розподіленого відповідно до законодавства.
Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 24.12.2024 № 2306 установлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Інфокс" (філія "Інфоксводоканал") тариф, зокрема, на централізоване водопостачання споживачам, які не є суб`єктами господарювання у сфері централізованого водопостачання та водовідведення: - 25,80 грн. за 1 куб. м (без податку на додану вартість) на централізоване водопостачання; 20,40 грн. за 1 куб. м (без податку на додану вартість) на централізоване водовідведення.
Оскільки позивачем належними та допустимими доказами було доведено факт надання послуг з водопостачання та водовідведення лише за період червень 2025 року-грудень 2025 року, судом було здійснено перерахунок заявленої до стягнення заборгованості у цій частині. 
За розрахунком суду, сума заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення за період червень-грудень 2025 року, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 10699,92 грн.
Отже, позовні вимоги в цій частині слід задовольнити частково - у розмірі 10699,92 грн.
Щодо заборгованості за абонентське обслуговування, обслуговування та заміну вузла обліку.
Відповідно до п.24 Порядку формування тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, затвердженого постановою КМУ від 01.06.2011 №869, до тарифів на централізоване водопостачання та централізоване водовідведення не включаються витрати, які включено до складу плати за абонентське обслуговування та плати за обслуговування, поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку згідно із Законом України "Про житлово-комунальні послуги", а також витрати, пов`язані із встановленням, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води.
Згідно з пунктом 11 частини 1 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", плата за абонентське обслуговування - це платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньо-будинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).
Згідно з п.10 ст.1 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", обслуговуванням вузлів обліку є огляд, опломбування/розпломбування, періодична повірка (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж), ремонт засобів вимірювальної техніки, які є складовою частиною вузла обліку, забезпечення дистанційної передачі результатів вимірювання (за наявності), ремонт та заміна допоміжних засобів вузла обліку, а за згодою власника (співвласників) будівлі також охорона або страхування вузла обліку.
Відповідно до ст.6 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", обслуговування та заміна вузлів комерційного обліку здійснюються оператором зовнішніх інженерних мереж відповідно до Закону, якщо інше не передбачено договорами про надання комунальних послуг, укладеними відповідно до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", з урахуванням вимог Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність". 
Згідно з п.39 постанови Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 №690, споживач не звільняється від оплати послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від плати за абонентське обслуговування у разі відсутності фактичного споживання ним послуг.
Розрахунок плати за абонентське обслуговування, за обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку був здійснений згідно постанови КМУ № 808 від 21.08.2019 та наказів позивача від 31.12.2025 № 105-о/д, від 29.12.2023 № 133-о/д, від 30.12.2021 № 179-о/д.
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України "Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальним договором або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем" від 21.08.2019 № 808, плата за абонентське обслуговування (з урахуванням податку на додану вартість), визначена відповідно до планованих витрат виконавця (витрат, пов`язаних з укладенням договору про надання комунальної послуги, із здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води), не повинна перевищувати граничного розміру плати за абонентське обслуговування, визначеного відповідно до цієї постанови.
Наказом позивача від 30.12.2021 № 179-о/д затверджено та введено в дію з 01 січня 2022 року плату: за обслуговування системи автоматизованої передачі даних у розмірі 97,7917 грн. без ПДВ (117,35 грн. з ПДВ) на місяць на один вузол комерційного обліку холодної води та за обслуговування та заміну вузла комерційного обліку холодної води згідно з додатком до цього наказу (для вузлів комерційного обліку діаметром 15 мм. - 131,57 грн.). 
Наказом позивача від 29.12.2023 № 133-о/д затверджено та введено в дію з 01 січня 2024 року плату за абонентське обслуговування споживачам, на об`єкти яких надаються послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, - 71,5667 грн. без ПДВ (85,88 грн. з ПДВ) на місяць у розрахунку на один самостійний об`єкт нерухомого майна.
Наказом позивача від 31.12.2025 № 105-о/д затверджено та введено в дію з 01 січня 2026 року плату за абонентське обслуговування споживачам, на об`єкти яких надаються послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, - 78,65 грн. без ПДВ (94,38 грн. з ПДВ) на місяць у розрахунку на один самостійний об`єкт нерухомого майна.
Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 1296,77 грн. заборгованості за абонентське обслуговування, а за обслуговування та заміну вузла обліку - 1973,55 грн.
Розрахунок заборгованості в цій частині суд перевірив, встановив його вірність та відповідність нормам чинного законодавства України. При цьому суд зауважує, що відповідачем розрахунок позивача в цій частині не спростований.
Щодо послуг з водовідведення зливових стоків.
Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 №190 (зі змінами) затверджено Правила користування системами централізованого питного водопостачання та централізованого водовідведення в населених пунктах України (далі - Правила №190).
Відповідно до п.5 розділу II Правил №190, приймання стічних вод від споживачів до системи централізованого водовідведення здійснюється відповідно до Правил приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 01 грудня 2017 року № 316, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 15 січня 2018 року за № 56/31508 (далі - Правила приймання стічних вод), та Порядку визначення розміру плати, що справляється за понаднормативні скиди стічних вод до систем централізованого водовідведення, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 01 грудня 2017 року № 316, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 15 січня 2018 року за № 56/31509, а також місцевих правил приймання стічних вод до систем централізованого водовідведення населеного пункту, які затверджуються органом місцевого самоврядування в установленому порядку.
Згідно з п.1 розділу I Порядку, визначення розміру плати, що справляється за понаднормативні скиди стічних вод до систем централізованого водовідведення, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 01.12.2017 № 316 (далі - Порядок №316), цей Порядок встановлює єдиний на території України порядок визначення розміру плати, що справляється за понаднормативні скиди стічних вод до систем централізованого водовідведення.
Відповідно до п.2 Порядку №316, цей порядок поширюється на суб`єктів господарювання, що провадять господарську діяльність з централізованого водовідведення (відведення та/або очищення стічних вод) (далі - виконавці), на юридичних осіб незалежно від форм власності та відомчої належності, фізичних осіб - підприємців, фізичних осіб, які провадять незалежну професійну діяльність і взяті на облік як самозайняті особи у контролюючих органах згідно з Податковим кодексом України, які використовують воду (у тому числі питну) для виробництва товарів та надання послуг та скидають стічні води до систем централізованого водовідведення або безпосередньо у очисні споруди системи централізованого водовідведення виконавця (далі - споживачі).
Згідно з п.13 розділу II Порядку №316, плата за скид стічних вод до систем централізованого водовідведення у разі порушення вимог щодо якості і режиму їх скидання вноситься споживачем на рахунок виконавця у порядку та в строки, що передбачені місцевими Правилами приймання та/або договором.
Відповідно до п.14 розділу II Порядку №316, середньомісячний об`єм стічних вод, що утворюється внаслідок випадання атмосферних опадів (дощу і танення снігу та льоду) і сніготанення та неорганізовано потрапляє до систем централізованого водовідведення виконавця комунальної послуги, визначається з урахуванням площі стоку атмосферних опадів і сніготанення з території, що займає споживач, або її частини, з якої фактично має місце неорганізоване потрапляння таких стічних вод. Додаткова кількість стічних вод, що надходить до систем централізованого водовідведення виробника у період дощів та сніготаненням через люки колодязів централізованого водовідведення та приймачі зливової системи централізованого водовідведення на території споживача розраховується за формулами, вказаними у цьому пункті.
В матеріалах справи наявні довідки Гідрометеорологічного центру Чорного та Азовського морів щодо кількості опадів упродовж 14.05.2025-12.06.2025, 13.06.2025-13.07.2025, 14.07.2025-10.08.2025, 11.08.2025-10.09.2025, 11.09.2025-08.10.2025, 09.10.2025-11.11.2025, 12.11.2025-09.12.2025, 10.12.2025-31.12.2025, 01.01.2026-11.01.2026.
Розрахунок за надані послуги з водовідведення зливових стоків позивачем був здійснений на підставі довідок Гідрометеорологічного центру Чорного та Азовського морів щодо кількості опадів, відповідно до площі займаної відповідачем території та за формулою, визначеною у наказі Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №316 від 01.12.2017. 
Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 77629,50 грн. заборгованості за надані послуги з водовідведення зливових стоків за період з 14.05.2025 по 11.01.2026. 
Розрахунок заборгованості в цій частині суд перевірив, встановив його вірність та відповідність нормам чинного законодавства України. Відповідачем розрахунок позивача в цій частині не спростований.
Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За приписами ст.16 цього Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Згідно ст.4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною.
Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.
Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
За приписами ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ст.ст.76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, господарський суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
У зв`язку із частковим задоволенням позову витрати по сплаті судового збору за розгляд позову, відповідно до вимог ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити частково. 
2. Стягнути з Державного підприємства "Науково-дослідний проектно-конструкторський інститут Морського флоту України з дослідним виробництвом" (код ЄДРПОУ 01126996, 65026, м. Одеса, вул. Ланжеронівська, буд. 15А) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфокс" в особі філії "Інфоксводоканал" (код ЄДРПОУ 26472133, 65039, м. Одеса, вул. Басейна, 5) - 77629 (сімдесят сім тисяч шістсот двадцять дев`ять) грн. 51 коп. за водовідведення зливових стоків, 1973 (одну тисячу дев`ятсот сімдесят три) грн. 55 коп. за обслуговування та заміну комерційного вузла обліку, 1296 (одну тисячу двісті дев`яносто шість) грн. 77 коп. за абонентське обслуговування, 10699 (десять тисяч шістсот дев`яносто дев`ять) грн. 92 коп. за надані послуги водопостачання та водовідведення за період червень-грудень 2025 року, 3290 (три тисячі двісті дев`яносто) грн. 39 коп. судового збору.
3. У задоволенні решти позову відмовити.
4. Судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 37,61 грн. покласти на позивача.
5. Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Суддя М.Б. Сулімовська

Згідно з ч. ч.1, 2 ст.241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення у порядку, передбаченому ст.257 ГПК України.
Рішення складено і підписано 06 липня 2026 р.