Справа № 570/2243/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року 

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді - Тимощука О.Я.,
при секретарі – Ковальчук О.Б.,
за участю представника заявниці – адвоката Яреми С.В.,
заінтересованої особи – 1 - ОСОБА_1 ,
представника заінтересованої особи – 1 – адвоката Кузьменюк-Волошиної Н.М.,
представника заінтересованої особи – 2 - Рівненського районного управління поліції 
ГУНП в Рівненській області – Бондарчука А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за заявою  ОСОБА_2 , заінтересовані особи – ОСОБА_1 , Рівненське районне управління поліції Головного управління Національної поліції про видачу обмежувального припису, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2  звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису.
В обґрунтування заяви вказує те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1 , від якого мають двох повнолітніх дітей, неповнолітнього сина та малолітню доньку. 
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05.11.2025 року у справі № 569/6345/25 шлюб між ними розірвано. 
Судовим наказом Рівненського міського суду Рівненської області від 01.04.2025 року у справі № 569/6346/25 із ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти в розмірі з усіх видів його заробітку (доходів). 
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10.11.2025 року у справі № 569/18058/25 із ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 на утримання доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти в розмірі 1/5 з усіх видів його заробітку (доходів). 
Вказує, що 05 березня 2025 року таємно, не повідомляючи чоловіку, вона зібрала речі першої необхідності для себе і дитини, втекла разом з сином з будинку і звернулася до кризової кімнати для осіб, які постраждали внаслідок домашнього насильства, а з 10.03.2025 року по 16.06.2025 року разом із сином Макаром проживала в шелтері ОСОБА_5 організації «100 відсотків життя Рівне». 
Із 17.06.2025 року і по даний час вона разом з дітьми проживає у родичів. Після втечі 05.03.2025 року з дому вказує, що змінила номер телефону та заблокувала чоловіка у всіх соціальних мережах, однак вважає, що ОСОБА_1 і на даний час намагається встановити місце її перебування, розпитує про це у її друзів та рідних, що спричиняє у неї постійну тривогу та переживання, а тому вона звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису.
Просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 строком на 6 місяців, яким визначити тимчасові обмеження його прав: заборонити наближатися на відстань менше 100 метрів до місця її фактичного проживання: АДРЕСА_1 ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати, переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити вести з нею листування, телефонні переговори або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб з нею.
Представник заявниці – адвокат Ярема С.В. в судовому засіданні заяву підтримала з підстав викладених у ній, просить її задоволити.
Заінтересована особа – 1 - ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечив проти задоволення заяви. Пояснив, що колишня дружина вирішила закінчити шлюбні стосунки і він прийняв її рішення, не має наміру її розшукувати та бачитися з нею, оскільки у нього налагоджується своє особисте життя, бачив заявницю більше року тому, жодних контактів з нею за цей період часу не мав, попри те, що між ними ідуть судові спори щодо дітей, і у всіх процесуальних документах вона повідомляє місце свого фактичного проживання, однак він не намагався туди потрапити жодного разу, від заявниці немає жодного звернення до поліції з цього приводу, а тому її доводи є вигадками.
Представник заінтересованої особи – 1 – ОСОБА_1 – адвокат Кузьменюк-Волошина Н.М. в судовому засіданні заперечила проти задоволення заяви та пояснила, що жодних доказів на підтвердження факту наявності насилля з боку ОСОБА_1 заявниця до своєї заяви від 05.04.2026 року не надала, ОСОБА_6 у повній мірі виконує свої аліментні зобов`язання перед заявницею, в тому числі оплачує додаткові витрати на утримання дітей, просить суд критично поставитися до Висновку психолога Комунального закладу «Денний центр соціально-психологічної допомоги» Рівненської обласної ради від 15.12.2025 року, оскільки він є необ`єктивним, та враховуючи наявність у даному висновку рекомендацій щодо умов спілкування дітей з батьком – «організовувати зустріч лише у Центрі соціальних служб», вважає, що такий доказ умисно створений заявницею для судової справи щодо визначення місця проживання дітей та встановлення графіку побачень з дітьми, а тому дії заявниці зводяться виключно задля того, щоб мінімізувати спілкування батька з дітьми та таким чином вплинути на судові процеси. Аналогічно як і відповідь, що надана КП «РОЦПНЗ» 13.04.2026 року на адвокатський запит ОСОБА_7 від 01.04.2026 року не підтверджує вчинення відносно заявниці будь-якого насилля зі сторони ОСОБА_1 . Вважає, що обставини, на які посилається заявниця у заяві від 04.05.2026 року дублюють зміст її заяви, яка вже була предметом розгляду Рівненським міським судом Рівненської області у справі № 569/9791/25. 
Представник заінтересованої особи – 2 - Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області – Бондарчук А.І. в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 на обліку як кривдник не перебуває, звернень щодо притягнення його до адміністративної відповідальності не надходило. 10 березня 2025 року надійшло повідомлення з комунального закладу, де перебувала заявниця, про вчинення домашнього насильства щодо неї, однак оскільки факт домашнього насильства не був підтверджений, матеріали були списані в ЗГ.
Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05.11.2025 року у справі № 569/6345/25 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який був зареєстрований 27.06.2003 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану м. Рівне, актовий запис № 713 розірвано.
У шлюбі народилося четверо дітей, двоє із яких на даний час є неповнолітніми, а саме: син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Судовим наказом Рівненського міського суду Рівненської області від 01.04.2025 року у справі № 569/6346/25 стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 (однієї чверті) з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31.03.2025 і до досягнення дитиною повноліття. 
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10.11.2025 року у справі № 569/18058/25 стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1/5 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28.08.2025 і до досягнення дитиною повноліття.
10 березня 2025 року ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 були влаштованими до Шелтеру Благодійної організації "Мережа 100 відсотків життя Рівне", де перебували до 16.06.2025 року.
Рішенням Рівненського міського суду від 22.05.2025 року у справі № 569/979/25 було задоволено частково заяву ОСОБА_2 , заінтересовані особи ОСОБА_1 , Рівненське районне управління поліції Головного управління Національної поліції у Рівненській області про видачу обмежувального припису та видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , строком на шість місяців. Встановлено заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 : - заборонено особисто і через третіх осіб розшукувати, переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися з ОСОБА_2 ; - заборонено вести з ОСОБА_2 листування, телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (окрім адвоката, який надає правничу допомогу ОСОБА_1 в межах розгляду в суді спорів між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ). В задоволенні решти вимог було відмовлено. Зокрема, Рівненським міським судом було враховано що заявниця перебуває у стані вагітності, страждає розладами емоційного здоров`я, та вважає, що обмеження її спілкування з ОСОБА_1 , щодо якого вона має стійке почуття страху, забезпечить дієвий та ефективний захист заявниці.
З заявою про продовження дії обмежувального припису у порядку ст. 350-7 ЦПК України, ОСОБА_2 до Рівненського міського суду не зверталася.
Згідно змісту Висновку психолога за результатами проведення психодіагностичних досліджень та проведеної роботи з ОСОБА_2 , складеного 15.12.2025 року провідним психологом КЗ «ДЦСПД» РОР за результатами проведеної роботи з 17.10.2025 року по 15.12.2025 року у його вступі зазначено, щоза словами заявниці, її чоловік ОСОБА_1 протягом тривалого часу вчиняв щодо неї психологічне та економічне насильство (образи, приниження, контроль, обмеження кола спілкування, фінансова залежність), а також проявляв психологічне і фізичие насильство щодо дитини, ОСОБА_3 . Серед рекомендацій психолога вказано, що у разі необхідності спілкування щодо дітей: організовувати зустрічі лише у безпечних умовах (Центр соціальних служб, присутність третьої особи).
Згідно відповіді КП «РОЦПНЗ» на адвокатський запит ОСОБА_8 від 01.04.2026 року повідомляється, що з 13.05.2019 року диспансерного обліку в КП «РОЦПЗН» не має. Громадянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зверталась за амбулаторною психіатричною допомогою в КП «РОЦПЗН» з 29.04.2025 року, востаннє на прийомі 16.03.2026 року, діагноз: (Розлад адаптації (F43.2), рекомендовано амбулаторне лікування. Конкретні рекомендації щодо взаємодії з окремими особами, у тому числі з колишнім чоловіком не надавались, оскільки лікувально-діагностичний процес передбачає надання загальних медичних рекомендацій, а не регулювання поведінки у конкретних соціальних ситуаціях.
Судом також встановлено, що між заявницею та заінтересованою особою існують судові спори щодо їхніх спільних дітей, зокрема ОСОБА_2 подала позов до ОСОБА_1 про визначення місця проживання їх спільних дітей, а ОСОБА_1 подав позов до ОСОБА_2 про встановлення графіку побачень з дітьми (справа № 569/25770/25 перебуває у провадженні Рівненського міського суду Рівненської області).
Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а п. 3 ч. 1 ст. 350-4 вказаного Кодексу встановлено, що у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
За таких обставин положеннями чинного ЦПК України чітко зазначено, що звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заявник повинен надати суду докази, що підтверджують необхідність видачі судом обмежувального припису. Виняток із вищенаведеного поширюється лише на випадки неможливості надання доказів, у разі чого заявником може бути подане клопотання про їх витребування.
Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису суд має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Також суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією з характеристик якого є повторюваність.
Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
Як вказано у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.11.2023 року по справі № 676/265/23 (провадження № 61-9498св23), домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних стосунків, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод. Тоді як під конфліктом потрібно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнього загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони. Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких потрібно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.06.2022 року у справі № 216/4309/21 (провадження № 61-1199св22), вказано, що докази, що додають до заяви, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії по відношенню до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими. В якості доказів до заяви можуть додаватись, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Саме по собі звернення заявника до органів поліції, служби у справах дітей та внесення відомостей про кримінальні провадження до ЄРДР не є належними доказами на підтвердження факту вчинення домашнього насильства при розгляді заяви у порядку цивільного судочинства.
За змістом ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом установлено, що діти - неповнолітній ОСОБА_3 та малолітня ОСОБА_4 проживають разом із заявницею. Наразі між сторонами існує спір стосовно визначення місця проживання їх дітей та встановлення графіку побачень батька з дітьми (справа № 569/25770/25), який регулюється нормами СК України і не може бути вирішений шляхом застосування визначених заявником заходів обмежувального припису.
Саме лише звернення заявника до суду із заявою про видачу обмежувального припису не підтверджує факт вчинення саме домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, що узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 09.06.2022 року у справі № 216/4309/21 та від 16.11.2022 року у справі № 214/4179/221, згідно з якою самі по собі звернення заявника навіть до органів поліції, служби у справах дітей та внесення відомостей про кримінальні провадження до ЄРДР не є належними доказами на підтвердження факту вчинення домашнього насильства при розгляді заяви у порядку цивільного судочинства, тим паче, що ОСОБА_2 не долучила до своєї заяви таких звернень.
Заявниця не надала суду належних та достатніх доказів, які б об`єктивно та поза межами розумного сумніву доводили факт вчинення ОСОБА_1 відносно неї домашнього насильства, в тому числі доводили факти щодо намагання ОСОБА_1 у 2026 році встановити місце її перебування, або ж здійснення її переслідування, його намагання у будь-який спосіб спілкуватися з нею, в тому числі шляхом листування, телефонними переговорами або його намагання контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
В матеріалах справи немає відомостей щодо притягнення ОСОБА_1 , в т.ч. за заявами ОСОБА_2 , до будь-якого виду юридичної відповідальності.
Висновок психолога за результатами проведення психодіагностичних досліджень та проведеної роботи з ОСОБА_2 , що складений 15.12.2025 року провідним психологом КЗ «ДЦСПД» РОР за результатами проведеної роботи з 17.10.2025 року по 15.12.2025 року, зміст вступу якого щодо пережитих випадків домашнього насильства викладений виключно за словами заявниці, не може бути підставою для видачі судом ОСОБА_1 у червні 2026 року обмежувального припису, оскільки не є беззаперечним доказом вчинення нових випадків домашнього насильства у 2026 році, а пережитим випадкам домашнього насильства уже надано оцінку Рівненським міським судом при розгляді справи № 569/9791/25, за результатами якого було прийнято рішення 22 травня 2025 року і ОСОБА_2 не зверталася з заявою про продовження дії обмежувального припису у порядку ст. 350-7 ЦПК України, а тому судом презюмується відсутність нових випадків домашнього насильства, які б слугували підставою для видачі у червні 2026 року нового обмежувального припису для ОСОБА_1 .
Обставини перебування Заявниці з 10.03.2025 року по 16.06.2025 року разом із сином Макаром в шелтері ОСОБА_5 організації «100 відсотків життя Рівне» також вже оцінені Рівненським міським судом при розгляді справи №569/9791/25, за результатами якого було прийнято рішення 22 травня 2025 року.
Відповідь КП «РОЦПНЗ» на адвокатський запит ОСОБА_8 від 01.04.2026 року аналогічно не є об`єктивним доказом вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства відносно колишньої дружини – ОСОБА_2 , оскільки дана відповідь підтверджує лише факт звернення заявниці за амбулаторною допомогою з діагнозом «розлад адаптації».
При розгляді даної справи суд також виходить із того, що наявність між сторонами неприязних відносин не може саме по собі розцінюватись як насильство в сім`ї, що не суперечить висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 753/23624/18 та від 12.03.2020 року у справі № 159/4550/19.
Суд також приймає до уваги те, що застосування визначених заявницею заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 та покладення на нього заборон, про застосування яких просить заявниця, фактично призведе до порушення визначених Сімейним кодексом України його прав на спілкування з дітьми, що є неприпустимим.
Враховуючи наведене, за відсутності достатніх, належних та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства ОСОБА_1 відносно заявниці, настання наслідків його вчинення, що надавало б правову підставу для видачі обмежувального припису, суд дійшов до висновку, що в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 350-1, 350-2, 350-4, 350-5, 350-6 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашнього насильству», суд, -
В И Р І Ш И В:
В задоволенні заяви  ОСОБА_2 , заінтересовані особи – ОСОБА_1 , Рівненське районне управління поліції Головного управління Національної поліції про видачу обмежувального припису - відмовити.
Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести за рахунок держави.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заявниця – ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП - НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ).

Заінтересована особа – 1 - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП – НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 ).

Заінтересована особа – 2 - Рівненське районне управління поліції ГУНП в Рівненській області (33028, м. Рівне, вул. Героїв поліції, 4, код ЄДРПОУ 40108761).

Суддя Рівненського
міського суду Тимощук О.Я.