Справа № 143/554/24

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.06.2026 року  м. Погребище

Погребищенський районний суд Вінницької області в складі:
головуючого – судді Гуцола М.П.,
з участю секретаря судових засідань Москаленко С.П., 
представника ДП «ВІННИЦЬКИЙ ОБЛАВТОДОР» ВАТ «ДАК «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ» - адвоката Володівського І. В.,
розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Погребищі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник – адвокат Маліцький Микола Володимирович до ДП «ВІННИЦЬКИЙ ОБЛАВТОДОР» ВАТ «ДАК «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - 
встановив: 

короткий зміст позовних вимог.

14.06.2024 до Погребищенського районного суду Вінницької області надійшов позов ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник – адвокат Маліцький М.В. до ДП «ВІННИЦЬКИЙ ОБЛАВТОДОР» ВАТ «ДАК «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Представник позивача - адвокат Маліцький М.В. позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05.03.2024 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «VOLKSWAGEN-PASSAT», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 та автогрейдера марки «ДЗ-180», д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ДП «ВІННИЦЬКИЙ ОБЛАВТОДОР» ВАТ «ДАК «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ», під керуванням ОСОБА_2 , який перебуває із останнім у трудових відносинах.
Постановою Погребищенського районного суду Вінницької області від 23.04.2024 у справі №143/235/24 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
Внаслідок ДТП транспортний засіб «VOLKSWAGEN-PASSAT», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить позивачу ОСОБА_1 отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Автогрейдер марки «ДЗ-180», д.н.з. НОМЕР_2 в установленому законом порядку не застрахований.
Представник позивача у позовній заяві зазначає, що вартість ремонту пошкодженого транспортного засобу позивача складає 172 403,84 грн із ПДВ відповідно до оцінки №54/24 від 04.04.2024.
Крім цього представник позивача – адвокат Маліцький М.В. вказує на те, що позивачу були спричинені моральні страждання, оскільки позивач переживав з приводу пошкодженого майна, а також переніс душевні страждання під час ДТП. 
Враховуючи викладене, представник позивача просить суд стягнути з ДП «ВІННИЦЬКИЙ ОБЛАВТОДОР» ВАТ «ДАК «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ», ОСОБА_2 на користь позивача матеріальну шкоду, що заподіяна внаслідок ДТП, у розмірі 172 403,84 грн, моральну шкоду у розмірі 40 000 грн, відшкодувань витрат на проведення експертизи у розмірі 5 700,00 грн, понесені витрати на оплату судового збору та професійної правничої допомоги.

Рух справи, позиція суду.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.06.2024 справу передано на розгляд судді Гуцолу М.П. (а.с. 14, т.1).
Ухвалою суду від 17.06.2024 позовну заяву залишено без руху через несплату судового збору у повному обсязі (а.с. 15, т.1).
27.06.2026 до суду подано заяву представника позивача – адвоката Маліцького М.В. та квитанцію про доплату судового збору у розмірі 3 540,84 грн (а.с.18-21, т.1).
З метою визначення підсудності суддею здійснено запит до Єдиного державного демографічного реєстру та Погребищенської міської ради про реєстрацію місця проживання відповідача ОСОБА_2 (а.с. 21-22, т.1).
17.07.2024 судом отримана відповідь, відповідно до якої за відомостями Реєстру територіальної громади ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 23, т.1).
Ухвалою суду від 17.07.2024 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 14.08.2024 (а.с. 24, т.1).
31.07.2024 на адресу суду надійшов відзив ДП «ВІННИЦЬКИЙ ОБЛАВТОДОР» ВАТ «ДАК «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ», відповідно до якого представник останнього просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, а в разі його задоволення – зобов`язати ОСОБА_1 передати ДП «ВІННИЦЬКИЙ ОБЛАВТОДОР» ВАТ «ДАК «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ» деталі, що підлягають заміні після отримання відшкодованих збитків та проведення ремонту автомобіля марки «VOLKSWAGEN-PASSAT». Позовні вимоги вважає безпідставними з огляду на те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту того, що власником автогрейдера марки «ДЗ-180», д.н.з. НОМЕР_2 є ДП «ВІННИЦЬКИЙ ОБЛАВТОДОР» ВАТ «ДАК «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ». Крім цього зазначає, що до матеріалів позову не додано повного звіту про оцінку, який підтверджує завдання шкоди у розмірі 172 403,84 грн (а.с. 34-76, т.1).
14.08.2024 судове засідання у справі відкладене через неявку відповідача ОСОБА_2 
10.09.2024 судове засідання відкладено за клопотання представника позивача- адвоката Маліцького М.В. (а.с. 91, т.1).
25.09.2024 судове засідання відкладено за клопотання представника позивача- адвоката Маліцького М.В. (а.с. 109, т.1).
Ухвалою суду від 04.10.2026 задоволено заяву представника ДП «ВІННИЦЬКИЙ ОБЛАВТОДОР» ВАТ «ДАК «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ» Воловодівського І.В. про проведення судових засідань у справі в режимі відеоконференції (а.с. 119, т.1).
Ухвалою суду від 09.10.2024 задоволено клопотання представників відповідача ДП «ВІННИЦЬКИЙ ОБЛАВТОДОР» ВАТ «ДАК «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ» - адвокатів Володівського І. В. та Левицького В.О. та призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, місце знаходження (вул. Батозька, 1, м. Вінниця) (а.с. 124-126, т.1). Провадження у справі зупинено до отримання експертного висновку.
14.10.2025 на адресу суду надійшло клопотання експерта про надання додаткових матеріалів для проведення експертизи (а.с. 144-145, т.1).
Ухвалою суду від 15.10.2025 провадження у справі відновлено (а.с. 146, т.1).
21.10.2025 представником позивача- адвокатом Маліцьким М.В. подано клопотання про відкладення розгляду справи та долучено докази у справі, серед яких повний звіт про оцінку №54/24 авто товарознавчого дослідження транспортного засобу від 04.04.2024 (а.с. 156-190, т.1).
Ухвалою суду від 21.10.2025 клопотання експерта Базалицького В. про надання додаткових матеріалів у цивільній справі задоволено частково, надано письмовий дозвіл на проведення експертизи по наданим матеріалам справи та зупинено провадження в справі №143/554/24 за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє на час проведення судової автотоварознавчої експертизи (а.с. 192-193, т.1).
18.11.2025 на адресу суду надійшло клопотання експерта про надання додаткових матеріалів для проведення експертизи (а.с. 206-207, т.1).
Ухвалою суду від 19.11.2025 провадження у справі відновлено, витребувано з Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз матеріали цивільної справи №143/554/24 (а.с. 209, т.1).
09.12.2025 через систему «Електронний суд» представником ДП «ВІННИЦЬКИЙ ОБЛАВТОДОР» ВАТ «ДАК «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ» подано клопотання про долучення доказів, зокрема документи, що підтверджують понесені витрати на проведення експертизи у справі (а.с. 219-221, т.1).
Ухвалою суду від 10.12.2025 задоволено клопотання експерта Базалицького В. про надання додаткових матеріалів у цивільній справі, зобов`язано позивача ОСОБА_1 надати в експертну установу якісні кольорові фото пошкоджень автомобіля, висновок транспортно-товарознавчого дослідження, копії частин якого знаходяться в матеріалах цивільної справи, зупиненопровадження в справі №143/554/24 на час проведення судової автотоварознавчої експертизи (а.с. 224-225, т.1).
24.02.2025 на адресу суду надійшов висновок експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи №3228/24-21 від 16.02.2026 (а.с. 1-12, т.2).
Ухвалою суду від 25.02.2026 відновлено провадження у справі (а.с. 13, т.2).
26.03.2026 через систему «Електронний суд» надійшли письмові пояснення та клопотання представника ДП «ВІННИЦЬКИЙ ОБЛАВТОДОР» ВАТ «ДАК «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ» (а.с. 22, т.2), відповідно до яких представник відповідача зазначає, що з висновку експерта вбачається, що перелік складових транспортного засобу, які були пошкоджені та підлягали заміні можливо визначити лише у ймовірній формі. Разом з тим, позивач зазначив, що він відчужив транспортний засіб, що призвело до неможливості встановлення розміру отриманої ним шкоди (а.с. 22-28, т.2).
01.04.2026 цивільну справу знято з розгляду у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги та загрози ракетного обстрілу (а.с. 32, т. 2).
В судовому засіданні 30.04.2026 оголошено перерву для надання можливості представнику позивача надати докази направлення адвокатського запиту до ДП «ВІННИЦЬКИЙ ОБЛАВТОДОР» ВАТ «ДАК «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ». 
06.05.20246 судове засідання відкладено за клопотання представника позивача- адвоката Маліцького М.В. (а.с. 48, т.2).
В судове засідання представник позивача – адвокат Маліцький М.В. не з`явився, через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи у його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні (а.с. 59, т.2). 
Представник ДП «ВІННИЦЬКИЙ ОБЛАВТОДОР» ВАТ «ДАК «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ» Володівський І. В. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував на підставах, що викладені ним у відзиві на позовну заяву.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час проведення судового засідання був повідомлений належним чином (а.с. 57-58, т.2).
Розглянувши матеріали справи, дослідивши у сукупності надані докази, суд дійшов наступного висновку.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, зміст спірних правовідносин.

Постановою Погребищенського районного суду Вінницької області від 23.04.2024 у справі про адміністративне правопорушення №143/235/24 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн (а.с. 4-5, т.1).
Відповідно до вказаної постанови 05.03.2024 о 15 год. 50 хв. в с. Малинки по вул. Колгоспній водій, керуючи автогрейдером марки «ДЗ-180», д.н.з. НОМЕР_3 , не дотримався безпечного інтервалу, що призвело до зіткнення із припаркованим транспортним засобом «VOLKSWAGEN-PASSAT», д.н.з. НОМЕР_1 , чим завдав матеріальних збитків.
Згідно з звітом про оцінку №54/24 авто товарознавчого дослідження транспортного засобу від 04.04.2024, яке зроблено на замовлення ОСОБА_1 вартість ремонту легкового автомобіля «VOLKSWAGEN-PASSAT», VIN НОМЕР_4 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , після ушкодження складає: 172 403,84 грн (в тому числі з ПДВ). Матеріальний збиток, завданий власнику КТЗ- легкового автомобіля «VOLKSWAGEN-PASSAT», VIN НОМЕР_4 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 100 760,67 грн (в тому числі з ПДВ) (а.с. 164-190, т.1).
Вартість виконання звіту про оцінку №54/24 авто товарознавчого дослідження транспортного засобу від 04.04.2024 складає 5 700 грн, що підтверджується актом №54/24 здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 04.04.2024 (а.с. 7, т.1).
У висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи №3228/24-21 від 16.02.2026 зазначено:
«1. Відповідно наданих матеріалів цивільної справи, вартість матеріального збитку (шкоди)», заподіяної власнику автомобіля марки «VOLKSWAGEN-PASSAT», д.н.з. НОМЕР_1 , який було пошкоджено під час ДТП, яке мало місце 15.03.2024, станом на дату пригоди, складала величину 87 944,13 грн. 
2. Вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки «VOLKSWAGEN-PASSAT», д.н.з. НОМЕР_1 , відповідно до технічних пошкоджень, які зафіксовані в протоколі огляду автомобіля від 27.03.2024, пошкодженого внаслідок ДТП 15.03.2024, станом на дату ДТП, складала з урахуванням коефіцієнту зносу складових величину 87 944,13 грн та без урахування коефіцієнту зносу складових 160 204,51 грн.
3. Так як фотоілюстрації пошкоджень автомобіля чорно-білі, дати відповідь на питання про перелік складових транспортного засобу «VOLKSWAGEN-PASSAT», д.н.з. НОМЕР_1 , які були пошкоджені та підлягали заміні можливо лише у ймовірній формі. При цьому, по характеру розміщення пошкоджень КТЗ, експерт не виключає можливості наявності пошкоджень складових автомобіля, які необхідно замінити, які вказані в протоколі огляду автомобіля від 27.03.2024» (а.с. 2-6, т.2).
Відповідно до акту здачі-приймання висновку експерта №292/25-21 вартість експертизи становить 6 361,2 грн (а.с. 12, т. 2).

Мотиви з яких виходить суд і застосовані норми права.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання про часткове задоволення позовних вимог.
Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання.
Відповідно до вимог п.8 ч.2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Частиною 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Як зазначено у частині в 3 статті 22 ЦК України збитки відшкодовуються в повному розмірі. У пункті 1 ч.2 статті 22 ЦК України зазначено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з нормами частини 1 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до частини 2 цієї статті шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
У пункті 1 частини 1 ст. 1188 ЦК України зазначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Ч.2 ст. 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливо б було відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Висновки суду та мотиви прийнятого рішення

З матеріалів справи вбачається, що 05.03.2024 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля під керуванням відповідача ОСОБА_2 .
У результаті ДТП транспортний засіб, що належить позивачу ОСОБА_1 було пошкоджено, а потерпілому, відповідно, завдано матеріальних збитків.
Своїми протиправними діями, що полягають у порушенні п. 13.3 ПДР України, відповідач ОСОБА_2 завдав матеріальні збитки позивачу.
Такі обставини встановлені постановою суду, яка набрала законної сили, та є обов`язковою у відповідності до приписів ч. 6 ст. 82 ЦПК України для суду, що розглядає дану справу про правові наслідки дій відповідача, стосовно якого ухвалено постанову.
Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи №3228/24-21 від 16.02.2026 встановлено, що вартість відновлюваного ремонту автомобіля марки «VOLKSWAGEN-PASSAT», д.н.з. НОМЕР_1 , відповідно до технічних пошкоджень, які зафіксовані в протоколі огляду автомобіля від 27.03.2024, пошкодженого внаслідок ДТП 15.03.2024, станом на дату ДТП, складала з урахуванням коефіцієнту зносу складових величину 87 944,13 грн та без урахування коефіцієнту зносу складових 160 204,51 грн.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що нанесені позивачу матеріальні збитки у розмірі 160 204,51 грн. слід стягнути з винуватця ДТП – відповідача ОСОБА_2 .

Що стосується доводів позову про перебування ОСОБА_2 в трудових відносинах з ДП «ВІННИЦЬКИЙ ОБЛАВТОДОР» ВАТ «ДАК «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ» та належності автогрейдера марки «ДЗ-180», д.н.з. НОМЕР_2 саме ДП «ВІННИЦЬКИЙ ОБЛАВТОДОР» ВАТ «ДАК «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ», то в цій частині слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Тлумачення ч. 1 ст. 1172 ЦК України свідчить, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, і завдав відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), проходженням стажування, посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц сформульовано висновок, що результат аналізу норм статей 1172 та 1187 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).
Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.
Виходячи з наведених норм права шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Зазначене також узгоджується із правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 373/1773/18-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 501/2298/16-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 534/872/16-ц.
Під володільцем джерела підвищеної небезпеки необхідно розуміти юридичну або фізичну особу, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин з володільцем цього джерела (постанова Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 914/820/17).
Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 6-1) при укладенні трудового договору про дистанційну роботу або про надомну роботу; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я, відповідний військово-обліковий документ та інші документи.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Перебування особи, яка завдала шкоди, в трудових відносинах, та скоєння дорожньо-транспортної пригоди під час виконання нею своїх трудових обов?язків є однією з обставин, що підлягає доведенню під час вирішення спору про відшкодування такої шкоди. Лише у разі доведення такої обставини обов?язок щодо відшкодування завданої шкоди покладається на роботодавця заподіювача шкоди.
Подібні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2021 року у справі № 131/709/18.
Однак в матеріалах справи відсутні жодні докази на підтвердження перебування ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди в трудових відносинах з ДП «ВІННИЦЬКИЙ ОБЛАВТОДОР» ВАТ «ДАК «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ» доказів належності автогрейдера марки «ДЗ-180», д.н.з. НОМЕР_2 саме ДП «ВІННИЦЬКИЙ ОБЛАВТОДОР» ВАТ «ДАК «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ».
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).
Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Положеннями ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Таким чином, суд дійшов висновку, що представником позивача не доведено належними та допустимими доказами того факту, що ДП «ВІННИЦЬКИЙ ОБЛАВТОДОР» ВАТ «ДАК «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ» є завдавачем шкоди, а відтак позовні вимоги в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди з відповідача ДП «ВІННИЦЬКИЙ ОБЛАВТОДОР» ВАТ «ДАК «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ» задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Вимоги частин 2 та 3 ст.23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до вимог ч.ч.2, 5 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Згідно із роз`ясненнями, наданими у пунктах 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4, обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Як зазначено у пункті 53 постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року по справі №821/1841/17, практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).
Згідно практики ЄСПЛ деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами, але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування (рішення у справі Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства Abdulaziz, Cabales and Balkandaliv. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96).
Пунктом 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13 травня 2004 року № 35-13/797) роз`яснено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним.
Практика ЄСПЛ з питання відшкодування моральної шкоди свідчить про те, що оцінка такої шкоди за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. При ньому судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення аналогічних правопорушень.
З цього погляду можливість людини реалізувати своє природне право на одержання компенсації за страждання і переживання, спричинені посяганням на належні їй особисті немайнові блага, слід розцінювати як один з виявів верховенства права. Водночас усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.
У переважній більшості випадків ЄСПЛ: а) наголошує на розумно очікуваних. передбачуваних або звичайних за подібних обставин негативних наслідках, що мали б виникнути у немайновій сфері потерпілої особи; б) виходить з розумного врахування суті порушеного права, особливостей вчинення конкретного правопорушення та характерного для останнього негативного впливу на стан потерпілого; в) при визначенні розміру моральної шкоди керується власного практикою в аналогічних справах.
Отже, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженої Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд врахував обставини справи, доведеність вини відповідача ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач у зв`язку з пошкодженням майна, характер майнових втрат, зокрема, враховано зміни звичайного укладу життя позивача та додаткові зусилля для його організації у зв`язку неможливістю експлуатації транспортного засобу, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, а відтак виходячи із засад розумності і справедливості, а також усталеної практики Європейського суду з прав людини, розмір моральної шкоди суд визначає у розмірі 4000 грн., що є справедливим та співмірним перенесеним ОСОБА_1 моральним стражданням, а відтак вимога щодо відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертиз.
За правилами ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Позов ОСОБА_1 задоволено на 77,31 % ( 164 204,51 грн х 100 : 212 403,84), а тому з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в сумі 3 673, 80 грн (4 752,04 грн х 77,31 % : 100).

Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з ч.1, 2 ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.
Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (частина 2 статті 137 ЦПК України).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (частина 3 статті 137 ЦПК України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137 ЦПК України).
У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 137 ЦПК України).
В позовній заяві позивач також просив стягнути з відповідача, крім судового збору, 35 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, надавши відповідні докази таких витрат, зокрема: договір- доручення про надання правової допомоги №32 від 05.03.2024 (а.с. 8-9, т.1), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та ордер адвоката (а.с. 10-11, т.1).
Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15.
При цьому, суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення відшкодування матеріальної та моральної шкоди, справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною.
Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в розмірі 10 000 грн.
Крім того, у справі було проведено судову транспортно-товарознавчу експертизу, вартість якої відповідно до акту здачі-приймання висновку експерта №292/25-21 становить 6 361,2 грн (а.с. 12, т. 2). Вказана експертиза оплачена ДП «ВІННИЦЬКИЙ ОБЛАВТОДОР» ВАТ «ДАК «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ», що підтверджується платіжною інструкцією №1609 від 06.10.2025, а відтак понесені витрати слід стягнути з позивача ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 2, 7, 10-13, 18, 43,44, 49, 76-83, 133, 141, 174, 175, 179, 187, 258, 263, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 23, 1167, 1187-1188 ЦК України, суд, -

ухвалив:

позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 160 204,51 грн (сто шістдесят тисяч двісті чотири грн 51 к) та моральної шкоди у розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 673, 80 грн (три тисячі шістсот сімдесят три грн 80 к) в рахунок відшкодування витрат понесених на сплату судового збору при подачі позовної заяви до суду та 10 000 (десять тисяч) грн. за правничу допомогу.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ДП «ВІННИЦЬКИЙ ОБЛАВТОДОР» ВАТ «ДАК «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ» 6 361 (шість тисяч триста шістдесят одну) грн 20 к витрат на проведення експертизи у справі.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст судового рішення виготовлено 08.06.2026.

Учасники справи (сторони):

Позивач –  ОСОБА_1 , житель АДРЕСА_2 .

Відповідач – Дочірнє підприємтсво «ВІННИЦЬКИЙ ОБЛАВТОДОР» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ», код ЄДРПОУ 32054743, юридична адреса: вул. Данила Галицького, буд. 27, м. Вінниця, 21036.

Відповідач -  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя