Справа №758/3613/26 Головуючий в суді І інстанції Петров Д.В.
Провадження № 33/824/2909/2026 Доповідач в суді ІІ інстанції Писана Т.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді-доповідача Писаної Т.О.,
за участі секретаря судового засідання Івкової Д.Л.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Щербини Лілії Анатоліївни, що представляє інтереси ОСОБА_1 , на постанову Подільського районного суду міста Києва від 13 квітня 2026 року у адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, працюючу на посаді інженера в AT «Антонов», яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. ч. 1 ст. 184 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, 02.03.2026 о 16:40 год. за адресою: м. Київ, просп. Свободи, 6-А, ОСОБА_1 не виконала батьківських обов`язків відносно малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що виразилось в тому, що неповнолітній вчинив хуліганські дії, а саме які завдали шкоди здоров`ю дитини ОСОБА_3 , 2025 року народження, у вигляді тілесних ушкоджень (опіки хімічною речовиною) в області обличчя.
У судовому засіданні ОСОБА_1 надала суду письмові пояснення, в яких зазначила, що її син не має відношення до інциденту з пляшкою, яку викинули з вікна причетні два хлопці віком 10-12 років, дані обставини також підтверджуються відео з камери відеонагляду на якому видно, як з під`їзду вибігло двоє хлопців і втекли.
З усних пояснень неповнолітнього ОСОБА_2 було з`ясовано, що він спільно з друзями здійснив придбання матеріалів, які були використані для виготовлення «саморобного вибухового пристрою», зокрема зроблені з побутового хімічного засобу «Кріт». Водночас він зазначив, що безпосередньо участі у вчиненні дій не приймав, перебував осторонь на подвір`ї біля сусіднього будинку.
Постановою Подільського районного суду міста Києва від 13 квітня 2026 року  ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та призначено стягнення у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн 60 коп.
Не погоджуючись із указаною постановою адвокат Щербина Л.А, що діє в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду із апеляційною скаргою.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу, невірно визначив позицію ОСОБА_1 , оскільки вона своєї вини у інкримінованому їй правопорушенні не визнала. В протоколі про адміністративне правопорушення не конкретизовано, у який спосіб вона ухилилася від виконання батьківського обов`язку.
В судовому засідання адвокат Щербина Л.А. та ОСОБА_1 підтримали викладені в апеляційній скарзі вимоги та просили її задовольнити.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги встановлено підстави для задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з вимогами статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, як це визначено у статті 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Водночас, положеннями статті 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Статтею 184 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.
Об`єктом правопорушення, передбаченого цією статтею, є суспільні відносини у сфері охорони прав та інтересів неповнолітніх.
Об`єктивна сторона правопорушення полягає в ухиленні батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей; суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.
Суб`єктом правопорушення є батьки або особи, які їх замінюють.
Згідно з частинами 1, 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону (частина 6 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Статтею 150 СК України, якою визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, передбачено, що:
батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини;
батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину;
забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 880528за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 не виконала батьківських обов`язків відносно малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що виразилось в тому, що неповнолітній вчинив хуліганські дії, а саме які завдали шкоди здоров`ю дитини ОСОБА_3 , 2025 року народження, у вигляді тілесних ушкоджень (опіки хімічною речовиною) в області обличчя, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП (а.с. 1).
До вказаного протоколу про адміністративне правопорушення, посадова особа, яка склала протокол про адміністративне правопорушення долучила у якості доказів: рапорт щодо вчиненого адміністративного правопорушення (арк. справи № 4); фото завданих тілесних ушкоджень малолітній дитині (арк. справи № 5); медичне заключення із супровідним листом (арк. справи № 7); пояснення надані потерпілою ОСОБА_4 (арк. справи № 8); пояснення інспектора СЮП ВП Подільського УП ГУНП у м. Києві старшого лейтенанта поліції Плюти К.С. (арк. справи № 9); рпорт складений інспектором СЮП ВП Подільського УП ГУНП у м. Києві старшим лейтенантом поліції Плютою К.С. 
Оцінивши матеріали справи, апеляційний суд встановив, що у справі відсутні докази того, що поведінка малолітнього ОСОБА_2 є підставою для реагування відповідних органів та є наслідком ухилення його матері ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов`язків з огляду на таке.
Суд першої інстанції помилково не звернув уваги на невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення вимогам статті 256 КУпАП.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, у ньому не викладено всіх обставин, у тому числі всіх ознак об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 184 КУпАП, а саме які батьківські обов`язки щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітнього сина ОСОБА_2 не виконала його матір - ОСОБА_1 , за що передбачено відповідальність за частиною 1 статті 184 КУпАП.
У Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).
У той же час, всі сумніви з приводу винуватості особи, яка притягається до відповідальності, трактуються на користь такої особи, за загальним правилом (стаття 62 Конституції України), винуватість особи у вчиненні правопорушення повинна бути доведена поза розумним сумнівом.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 880528 вбачається, що ОСОБА_1 ставиться у вину ухилення від виконання обов`язків, яке, за твердженням особи, що склала протокол, виразилося в тому, що її син ОСОБА_2 вчинив хуліганські дії, які завдали шкоди здоров`ю дитини ОСОБА_3 у виді легких тілесних ушкоджень.
Разом з тим, викладені у протоколі обставини об`єктивної сторони правопорушення не підтверджені іншими матеріалами справи та не узгоджуються із наявними у справі поясненнями ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , рапортом інспектора СЮП Подільського УП ГУНП у м. Києві Катерини Плюти, відповідно до яких неповнолітній ОСОБА_2 спільно з друзями здійснив придбання матеріалів, які були використані для виготовлення «саморобного вибухового пристрою», зокрема зроблені з побутового хімічного засобу «Кріт». Водночас останній зазначив, що безпосередньо участі у вчинення дій щодо скидання суміші з даху будинку в двір не приймав.
Саме по собі посилання на вчинення її сином хуліганських дій не підтверджено належними доказами, відтак не доводить об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 184 КУпАП.
У цьому випадку, за наслідками розгляду матеріалів відносно ОСОБА_1 наявний обґрунтований сумнів у тому, що вона ухилялася від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітнього ОСОБА_2 , у результаті чого він вчинив дії, якими завдано шкоди іншій малолітній дитині, оскільки матеріали справи не містять доказів ані такого ухилення, ані доказів вчинення ОСОБА_2 відповідних дій, тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 184 КУпАП.
До матеріалів справи стороною захисту надані дві постанови: у справі №758/3605/26 та №758/3590/26 про притягнення ОСОБА_5 до відповідальності за те, що вона не виконала своїх батьківських обов`язків, які виразилося у тому, що її син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вчинив хуліганські дії, унаслідок яких було завдано шкоду здоров`ю дитині ОСОБА_3 , а саме опіки хімічною речовиною в області обличчя, та про притягнення ОСОБА_7 до відповідальності за те, що вона не виконала своїх батьківських обов`язків, які виразилось у тому, що її син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , вчинив хуліганські дії, які завдали шкоди здоров`ю дитині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
У наведених справах особи, які притягувались до відповідальності, свою вину визнали та не заперечували.
Таким чином, наведені у цій справі пояснення сина ОСОБА_1 з приводу непрчетності його до хуліганських дій, які були вчинені іншими неповнолітніми особами, знайшли своє підтвердження.
Жодних інших доказів на підтвердження факту ухилення ОСОБА_1 від виконання батьківських обов`язків матеріали справи не містять.
Суд першої інстанції, визнаючи ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, обмежився формальним посиланням на протокол про адміністративне правопорушення, не навівши мотивів, за яких дійшов висновку про доведеність усіх елементів складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 184 КУпАП.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
З огляду на викладене постанова судді Подільського районного суду міста Києва від 13 квітня 2026 року підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 184 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись статтями 247, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Подільського районного суду міста Києва від 13 квітня 2026 року скасувати, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 184 КУпАП ОСОБА_1 закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Т.О. Писана