Провадження № 1-кп/742/59/26 
Єдиний унікальний № 742/1515/24

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2026 року м.Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області
в складі: головуючого-судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Прилуки матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №12024270330000175 від 09.02.2024 р., за обвинуваченням:

ОСОБА_3  ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця м. Українка, Обухівського району, громадянина України, з вищою освітою, зареєстрованого та фактично проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-30.06.2022 р. вироком Новоархангельського районного суду Кіровоградської області за ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України 
за участі сторін кримінального провадження:
прокурор - ОСОБА_4 ,
обвинувачений - ОСОБА_3 , 

УСТАНОВИВ: 
І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним:
Згідно з наказами начальника Головного управління Національної поліції в Чернігівській області № 6 о/с від 11.01.2021 р. та № 332 о/с від 30.09.2021 р. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є діючими працівниками поліції та обіймають посади інспектора та поліцейського відділу реагування патрульної поліції Прилуцького РВП відповідно.
Тобто, інспектор та поліцейський ВРПП Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівські області ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є представниками влади та службовими особами правоохоронного органу наділеного владними повноваженнями.
08.02.2024 р. о 19 год. 07 хв., перебуваючи поблизу будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , поліцейськими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зупинено транспортний засіб - автомобіль Fiat Doblo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації стрільця відділення охорони НОМЕР_2 взводу охорони військової частини НОМЕР_3 солдата ОСОБА_3 . 
Після зупинки транспортного засобу солдату ОСОБА_3 , у зв`язку із явними ознаками перебування останнього у стані сп`яніння, запропоновано пройти огляд на визначення такого стану у встановленому порядку. 
Разом з тим, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_3 солдат ОСОБА_3 , перебуваючи на місці зупинки поблизу будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , близько 19 год. 17 хв. 08.02.2024, з метою уникнення відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.4 ст.126, ч.2 ст.130 КУпАП, будучи достовірно обізнаним про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є працівниками правоохоронного органу, діючи з прямим умислом, висловив пропозицію надати неправомірну вигоду у виді грошових коштів в сумі 5 000 гривень, інспектору ВРПП Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_5 та поліцейському ВРПП Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській ОСОБА_6 за не вчинення ними в інтересах ОСОБА_3 дій з використанням службового становища, а саме не складання відносно ОСОБА_3 протоколу про вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП та постанов у справах про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.122, ч.4 ст.126 КУпАП, на що отримав від поліцейських відмову.
Вказаними діями, які виразились у пропозиції службовій особі надати їй неправомірну вигоду за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує таку вигоду, дії з використанням наданого службового становища, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.369 КК України.

ІІ. Позиція сторін кримінального провадження.
Прокурор підтримав обвинувачення, сформульоване в обвинувальному акті, просив визнати  ОСОБА_3  винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України, та призначити йому остаточне покарання з застосуванням положень ст.71 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та надав показання про те, що 08.02.2024 року в м. Прилуки, керуючи транспортним засобом Fiat Doblo, він був зупинений працівниками поліції. Під час спілкування інспектори запідозрили, що він перебуває у стані алкогольного сп`яніння, та запропонували пройти відповідний огляд. Після відмови обвинуваченого від проходження огляду у встановленому законом порядку, працівники поліції повідомили йому про намір скласти стосовно нього протоколи про адміністративні правопорушення.
Реалізуючи намір, спрямований на уникнення адміністративної відповідальності за порушення ПДР та керування транспортним засобом у стані сп`яніння, ОСОБА_3 висловив працівникам поліції пропозицію надати неправомірну вигоду в сумі 5 000 (п`ять тисяч) грн, аби останні не складали відносно нього протоколи про адміністративні правопорушення. Обвинувачений пояснив суду, що на момент вчинення інкримінованих дій не повною мірою усвідомлював тяжкість правових наслідків такої пропозиції. 
У вчиненому кримінальному правопорушенні щиро розкаявся, запевнив суд у своєму виправленні та просив при призначенні покарання врахувати його службу в Збройних Силах України, наявність на утриманні родини та інші обставини, що характеризують його особу.

ІІІ. Оцінка Суду.
З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та порядок їх дослідження, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд, вважає за недоцільне досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, оскільки про таке не заперечують всі учасники судового провадження, які показали, що правильно розуміють зміст цих обставин, така їх позиція є добровільною, вони розуміють, що будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Враховуючи показання обвинуваченого, які співвідносяться з пред`явленим обвинуваченням, добровільність його відмови від свого права на повний розгляд кримінального провадження, та приймаючи до уваги, що фактичні обставини справи ніким не оспорюються, суд вважає за необхідне дослідити виключно матеріали, що характеризують особу обвинуваченого.
За таких обставин суд вважає, що пред`явлене обвинувачення  ОСОБА_3 у пропозиції надання неправомірної вигоди службовій особі за не вчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує таку вигоду, дій з використанням наданого службового становища, знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду, а відтак його дії кваліфікує за ч.1 ст.369 КК України.
Суд наголошує, що склад інкримінованого  ОСОБА_3 злочину є формальним, і для кваліфікації його дій за ч.1 ст.369 КК України не має значення, чи виявила службова особа готовність прийняти таку вигоду.
Злочин вважається завершеним з моменту, коли пропозиція стала зрозумілою адресату, оскільки саме в цей момент відбувається активний корупційний вплив на волю службової особи, що і становить суть правопорушення. Об`єктивна сторона цього діяння реалізується через сам факт волевиявлення особи на передачу вигоди, спрямований на деформацію нормальної діяльності органу влади.
Натомість, співробітники поліції категорично відмовились від прийняття винагороди, що свідчить про повну реалізацію  ОСОБА_3  свого злочинного наміру на етапі пропозиції, попри отриману відмову. Будь-яке інше тлумачення, яке б пов`язувало закінчення злочину з реакцією службовця або фактичним отриманням коштів, нівелювало б превентивну функцію антикорупційного законодавства та створювало б умови для уникнення відповідальності за активний підкуп представників влади.

ІV. Призначення покарання.
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.
Судом враховується, що щире каяття обвинуваченого підтверджується його критичним ставленням до вчиненого правопорушення, повним визнанням вини, а також висловленим наміром стати на шлях виправлення та не допускати подібних діянь у майбутньому.
Обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено. 
Вирішуючи питання про вид покарання ОСОБА_3 суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та відповідно до ст.ст.65-67 КК враховує:
- ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно із ст.12 КК України, є нетяжким злочином, та в силу ст. 45 цього ж кодексу є корупційним злочином;
- фактичні обставини скоєного злочину (час, місце, спосіб, наслідки, поведінку обвинуваченого після кримінального правопорушення);
- особу обвинуваченого: освіту, задовільний стан здоров`я, сімейний стан, формально позитивну характеристику за місцем проживання та місцем служби, соціальне становище;
- відсутність відомостей про перебування обвинуваченого на обліку в лікаря психіатра та лікаря-нарколога;
- наявність обставини, яка пом`якшує обвинуваченому покарання, та відсутність обставин, які його обтяжують;
- раніше судимого та наявність відомостей про притягнення до адміністративної відповідальності;
- позицію прокурора, який наполягав на призначенні обвинуваченому покарання за ч.1 ст.369 КК України у виді одного року позбавлення волі з застосуванням положень ст.71 КК України просив остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців, думку обвинуваченого щодо виду та міри покарання.
З матеріалів справи вбачається, що передбачене покарання вироком Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 30.06.2022 р. ОСОБА_3 не відбув, а інкримінований йому злочин в даному провадженні скоїв у період іспитового строку.
Згідно ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
З огляду на те, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку, остаточне покарання слід призначити із застосуванням ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, застосувавши в даному випадку принцип часткового приєднання покарання за попереднім вироком суду, а саме шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 30.06.2022 р. у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами покарання», у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст.75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробування і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК України.
У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 14 вересня 2021 року (справа № 127/25037/17), якою наголошено, що у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням суперечить точному змісту кримінального закону.
Враховуючи вчинення ОСОБА_3 злочину в цьому провадженні у період відбування покарання з випробуванням, суд приходить до висновку про неможливість застосувати положення ст.75 КК України, оскільки виключно реальний вид покарання у межах санкції статті буде сприяти досягненню мети, яка закріплена ст.50 КК України.

V. Інші рішення, щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.
Рішення щодо речових доказів необхідно прийняти відповідно до ст.100 КПК України. Процесуальні витрати по справі відсутні. 
З метою забезпечення виконання вироку суду  ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили необхідно обрати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Керуючись ч.3 ст.349,368,373-376 КПК України, суд –

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 /одного/ року позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 30.06.2022 р. та призначити  ОСОБА_3  остаточне покарання у виді 5 /п`яти/ років 6 /шести/ місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання  ОСОБА_3  обчислювати з моменту його затримання в порядку виконання вироку.
До набрання вироком законної сили обрати  ОСОБА_3  запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Речові докази: - оптичний диск DVD-R зберігати в матеріалах кримінального провадження. 
Вирок може бути оскаржений до Чернігівського апеляційного суду через Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. 

Суддя       ОСОБА_1