Справа 524/6085/26
Провадження № 2/524/5409/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року м. Кременчук

Автозаводський районний суд м. Кременчука у складі:
головуючого судді Колеснікової О.М.,
секретар судового засідання – Мирошніченко А.В.,
учасники справи:
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Автозаводського районного суду м. Кременчука цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
встановив :

13.05.2026 до Автозаводського районного суду м. Кременчука надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якій позивач просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за Кредитним договором №1608-6748 від 08.10.2025, що становить 33540,00 грн., з яких заборгованість за кредитом – 12000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами – 14040,00 грн., заборгованість за процентами річних на підставі ст.. 625 ЦК України – 7500,00 грн. та судові витрати.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 08.10.2025 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №1608-6748, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у сумі 15000,00 грн. Строк кредитування – 365 днів, базовий період – 28 днів, комісія за видачу кредиту – 15% від суми кредиту, % ставка – 1 % в день. 
ТОВ «Укр Кредит Фінанс» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. Відповідач умови Кредитного договору не виконала, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернула.
Станом 02.03.2026 заборгованість відповідача за кредитним договором №1608-6748 від 08.10.2025 становить 33540,00 грн., з яких заборгованість за кредитом – 12000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами – 14040,00 грн., заборгованість за процентами річних на підставі ст.. 625 ЦК України – 7500,00 грн.
Ухвалою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18.05.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
15.06.2026 від представника відповідача адвоката Зачепіло З.Я. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила у задоволенні позовних вимог відмовити, зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 2000,00 грн. Посилалася на те, що договір кредитної лінії № 1608-6748 не містить відомостей про його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором саме відповідачем. У матеріалах справи відсутні належні, допустимі й достатні докази перерахування кредитних коштів саме відповідачу відповідно до вимог ст. ст. 526, 1054 ЦК України. Належних розрахунків, які узгоджувалися б із матеріалами справи та умовами договору, позивач не надав, хоча процесуальний обов`язок доказування розміру вимог покладено саме на нього (ст. ст. 12, 81 ЦПК України). Наданий розрахунок є відображенням односторонніх підрахунків позивача і не підтверджений первинними документами, а тому вимоги в частині процентів є недоведеними. Щодо стягнення 7500,00 грн «процентів річних на підставі ст. 625 ЦК України». За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та три проценти річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. Заявлена сума 7500,00 грн є явно непропорційною: нарахування З % річних на суму тіла кредиту за період прострочення об`єктивно не може утворити таку суму. Позивач не розкрив порядку та періоду нарахування цієї суми, не зазначив застосованої ставки та бази нарахування, у зв`язку з чим ця вимога є безпідставною, довільною та недоведеною. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми у разі невиконання ним зобов`язань за договором є несправедливою умовою. Згідно з частинами 5 та 7 ст. 18 цього Закону, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним, причому з моменту укладення договору. Вимога про сплату явно завищених процентів не відповідає засадам справедливості, добросовісності та розумності, передбаченим ч. З ст. 509 та ст. 627 ЦК України. Належних розрахунків, які б узгоджувалися із матеріалами справи, умовами кредитного договору, Позивач не надав, хоча в цій частині саме на ньому лежить процесуальний обов`язок доказування, а тому цей позов не може бути задоволений, оскільки він є необґрунтованим, а позовні вимоги щодо стягнення відсотків - недоведеними. Позивачем не направлялася досудова вимога відповідачу про стягнення заборгованості. Щодо стягнення витрат на правову допомогу вказала, що предмет спору у цій справі не є складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг, і складність складених процесуальних документів не є значними, тому для підготовки правової позиції у справі та написання позовної заяви представником не витрачено багато часу. Сума коштів у розмірі 5000 гривень за надання правової допомоги, є завищеною, неспівмірною із складністю справи.
Представник позивача, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду в судове засідання не прибув, у матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи за відсутності позивача. 
Відповідач, належним чином повідомлена про день, час та місце судового розгляду в судове засідання не прибула. Представник відповідача надала до суду заяву про розгляд справи без участі відповідача та її представника.
На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи позовної заяви, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Суд установив, що 08.10.2025 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» і  ОСОБА_1 було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії №1608-6748 продукту «MiniCredos». (далі – Кредитний договір) 
Вказаний договір укладено з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), про що зазначено у самому договорі після реквізитів сторін.
Суд враховує, що Закон України «Про електронну комерцію» передбачає можливість укладення електронних договорів. При цьому, згідно із ст.12 вказаного Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
За умовами укладеного Кредитного договору  ОСОБА_1 отримала від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» кредит в сумі 15000,00 гривень. 
Строк кредитування - 365 календарних днів, дата повернення кредиту 07.10.2026. (п.4.14 Кредитного договору). Кредитним договором встановлено відсоткову ставку за користування кредитними коштами в розмірі 0,918% на день. (п. 4.17 Кредитного договору).
ТОВ «Укр Кредит Фінанс» належним чином виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти, що підтверджується листом ТОВ «ФК «Контрактовий дім» про підтвердження успішної оплати від 17.03.2026 вих. № 190846168800318817032026 та довідкою директора ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування суми кредиту №1608-6748 від 08.10.2025 на карту НОМЕР_1 , яка була вказана у реквізитах позичальника наприкінці Кредитного договору. За таких обставин суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що кошти за Кредитним договором вона не отримувала.
Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, кредитні кошти не повернула.
Відповідно до розрахунку, наданого позивачем станом 02.03.2026 заборгованість відповідача за Кредитним договором становить 33540,00 грн., з яких заборгованість за кредитом – 12000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами – 14040,00 грн., заборгованість за процентами річних на підставі ст.. 625 ЦК України – 7500,00 грн..
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Устатті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Щодо нарахування позивачем відсотків за ст.625 ЦК України, суд зазначає наступне.
Як вбачається з детального розрахунку заборгованості, позивачем у період дії Кредитного договору з нараховувались відповідачу відсотки за ст.625 ЦК України. Крім цього, паралельно відбувалось нарахування і відсотків за користування кредитом.
Слід зазначити, що нарахування відсотків за користування кредитом та одночасне нарахування відсотків за ч.2 ст.625 ЦК України не відповідає вимогам цивільного законодавства.
Так, право на одержання від позичальника процентів від суми позики передбачено нормами ст.1048 ЦК України.
В постанові від 18.03.2020, справа №902/417/18, Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.
При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених ст.625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за "користування кредитом" (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за "користування кредитом", до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Крім того, Законом України №2120-ІХ від 15.03.2022 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ Прикінцеві та перехідні положення ЦК України було доповнено пунктом 18, відповідного до якого визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Беручи до уваги період нарахування вказаних відсотків по ст.625 ЦК України, які нараховувались в період дії кредитних зобов`язань одночасно з відсотками за користування кредитом та в період дії в Україні воєнного стану, вимоги позивача в частині стягнення відсотків за ст.625 ЦК України в сумі 7500 грн. не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що проценти за користування кредитом протягом строку дії Кредитного договору відповідачу нараховувалися за відсотковою ставкою 1% від суми кредиту на день, що не відповідає умовам Кредитного договору, яким встановлено відсоткову ставку за користування кредитними в коштами в розмірі 0,918% на день. Сума відсотків у межах, визначених Кредитним договором, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить – 12544,32 грн. (із розрахунку, виходячи з відсоткової ставки 0,918% на день з врахуванням оплат за Кредитним договором, здійснених відповідачем).
За таких обставин з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Кредитним договором в розмірі 24544,32 грн., з яких заборгованість за кредитом – 12000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами – 12544,32 грн.
В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд виходить з такого. 
При звернені до суду ТОВ «Укр Кредит Фінанс» було сплачено 2662 грн. 40 коп. судового збору.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
На підтвердження витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. суду надано: договір про надання правничої допомоги від 08.04.2026, укладений між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та Адвокатським об`єднанням «Правовий баланс», рахунок-фактуру від 21.04.2026.
Частиною четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з частиною 6 вказаної статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Разом з тим, при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Представник відповідача у відзиві вказувала, що сума коштів у розмірі 5000 гривень за надання правової допомоги, є завищеною, неспівмірною із складністю справи. Просила зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 2000,00 грн.
Виходячи з принципів співмірності та розумності судових витрат, суд звертає увагу на той факт, що поданий позов про стягнення заборгованості за кредитним договором є типовим та має шаблонний характер з огляду на вид діяльності позивача. За таких обставин суд доходить висновку про неспівмірність заявленої вартості витрат на правничу допомогу і вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню на користь позивача з 5000,00 грн. до 3000,00 грн.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки судом позов задоволено на 73,18% з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1948,34 грн. на відшкодування сплаченого позивачем судового збору та 2195,40 грн. витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених відносно нього позовних вимог.
На підставі наведеного, керуючись статтями 10, 12, 81, 141, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за Договором про відкриття кредитної лінії №1608-6748 від 08.10.2025 в розмірі 24544,32 грн., з яких заборгованість за кредитом – 12000,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами – 12544,32 грн.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» судовий збір в розмірі 1948,34 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2195,40 грн.
В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції в 30-денний строк з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:
Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», адреса місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, офіс 407, код ЄДРПОУ 38548598.
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 30 червня 2026 року.

Суддя О.М.Колеснікова