Постанова
Іменем України

27 квітня 2026 року 
м. Київ 

справа № 686/34368/24
провадження № 61-1133св26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду: Крат В. І. (суддя-доповідач), Ігнатенко В. М., Фаловська І. М.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Хмельницька обласна прокуратура, Державна казначейська служба України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 липня 2025 року в складі судді: Порозової І. Ю., та постанову Хмельницького апеляційного суду від 16 грудня 2025 року (повне судове рішення складено 17 грудня 2025 року) в складі колегії: Ярмолюка О. І., Грох Л. М., Янчук Т. О.,

Історія справи
Короткий зміст позову

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулася із позовом до Хмельницької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про визнання протиправними дій та бездіяльності, стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Позов мотивований тим, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 27 листопада 2018 року у справі № 686/21941/15-ц, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 18 березня 2019 року та постановою Верховного Суду від 26 лютого 2021 року, стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на її користь вартість неповернутих простих іменних акцій Відкритого акціонерного товариства «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» (далі - ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів») в кількості 1 342 086 штук вартістю 1 175 530,33 грн.

Указаними судовими рішеннями встановлені наступні преюдиційні обставини.

Державна комісія з цінних паперів та фондового ринку 20 жовтня 1998 року засвідчила випуск 12 206 400 штук простих іменних акцій ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» номінальною вартістю по 0,25 грн на загальну суму 3 051 600 грн (реєстраційний номер в Загальному реєстрі випуску цінних паперів 188/22/1/98).

Станом на серпень 2002 року на особовому рахунку позивачки ОСОБА_1 обліковувалось 1 342 086 штук простих іменних акцій номінальною вартістю 335 521 грн 50 коп., що складає 10,99494% статутного капіталу ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів».

28 листопада 2002 року постановою начальника слідчого відділу Хмельницької обласної прокуратури в межах порушеної кримінальної справи №29/2253 накладено арешт на нерухоме і рухоме майно, в тому числі цінні папери, що належали ОСОБА_1 та членам її сім`ї. На підставі вказаної постанови іменні цінні папери, були обмежені в обігу шляхом їх блокування реєстроутримувачем на особовому рахунку власника, що полягало в забороні їх відчуження.

У 2004 році ОСОБА_1 надала згоду ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» на викуп її акцій, на що отримала проект договору про викуп акцій із зазначенням того, що цей договір може бути укладений за умови відсутності обмежень на відчуження цінних паперів.

Рішенням загальних зборів акціонерів від 22 травня 2004 року ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» реорганізоване шляхом перетворення у Товариство з обмеженою відповідальністю «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» (далі - ТОВ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів»).

7 грудня 2004 року Державна комісія з цінних паперів та фондового ринку своїм розпорядженням №236-С постановила: скасувати реєстрацію випуску акцій ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» та анулювати свідоцтво про реєстрацію випуску акцій ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» від 20 жовтня 1998 року №188/22/1/98, видане Хмельницьким територіальним управлінням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку.

15 червня 2012 року у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадянських формувань зареєстровано припинення ТОВ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» як юридичної особи за рішенням засновника (номер запису 16731110011000272).

У 2012 році кримінальну справу відносно ОСОБА_1 закрито з реабілітуючих підстав (за відсутністю складу злочину), а 19 липня 2012 року постановою слідчого знято арешт з майна позивачки, в тому числі з цінних паперів, проте акції не були повернуті в зв`язку з їх незбереженням.

Згідно з висновком судової економічної експертизи у справі №686/11154/13-ц, виходячи із вартості чистих активів товариства станом на 1 травня 2004 року в сумі 10 691 560,29 грн, документально підтверджується, що вартість акцій ОСОБА_1 (1 342 086 штук, 10,995% від загальної кількості акцій) складає 1 175 530,33 грн.

24 жовтня 2019 року Держказначейство виконало рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2018 року у справі №686/21941/15ц та перерахувало на картковий рахунок позивачки 1 175 530,33 грн.

Внаслідок протиправних дій і бездіяльності прокуратури при винесенні та виконанні постанови від 28 листопада 2002 року у кримінальній справі №29/2253 про накладення арешту на майно, в тому числі на цінні папери, і незабезпеченні їх зберігання позивачка втратила належні їй акції ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів».

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 3 жовтня 2023 року у справі №686/7081/21 (провадження №14-91цс22):
позов ОСОБА_1 задоволено частково;
стягнуто з Державного бюджету України на її користь 10 628,08 грн, що становлять 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання за період з 6 липня до 23 жовтня 2019 року включно;
5 808,07 грн інфляційних втрат, нарахованих на суму простроченого грошового зобов`язання за той самий період.

З урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду позивачка має право на відшкодування виплат згідно з частиною другою статті 625 ЦК України у зв`язку з простроченням виконання органами Держказначейства рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2018 року у справі №686/21941/15-ц та у зв`язку із заподіянням шкоди незаконними діями державного правоохоронного органу - Хмельницької обласної прокуратури внаслідок арешту 28 листопада 2002 року належних ОСОБА_1 простих іменних акцій.

Обов`язок зі сплати грошових коштів на користь позивачки виник з факту завдання їй майнової шкоди за період з 7 грудня 2004 року (дата винесення Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку розпорядження №236-С про скасування реєстрації випуску акцій ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» та анулювання свідоцтва про реєстрацію випуску цих акцій) до 18 березня 2019 року (дата набрання законної сили рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2018року у справі №686/21941/15-ц).

ОСОБА_1 просила:
визнати протиправними дії та бездіяльність Хмельницької обласної прокуратури, які допущені при винесенні та виконанні постанови від 28 листопада 2002 року в кримінальній справі №29/2253 про накладення арешту на майно, у тому числі на цінні папери ОСОБА_1 і членів її сім`ї, що призвело до їх втрати та неповернення після закриття кримінального провадження;
стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на свою користь 5 805 661,19 грн інфляційних втрат і 503 571,27 грн 3 % річних як частини завданої шкоди за період з 7 грудня 2004 року по 18 березня 2019 року від втрати вартості акцій внаслідок їх незаконного арешту Прокуратурою.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 липня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:
у справі № 686/21941/15-ц за позовом до Прокуратури Хмельницької області та ДКС України суд першої інстанції, з яким погодилися суди апеляційної і касаційної інстанцій, виснував, що накладення арешту на цінні папери порушило права позивачки на розпорядження належним їй на праві власності майном (акціями ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів»). Тому стягнув на користь позивачки 1 175 530,33 грн відшкодування завданої їй шкоди у розмірі вартості цього майна. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що у справі № 686/21941/15-ц суди підтвердили (визначили, конкретизували) загальний обсяг грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею позивачці майнової шкоди. Тому саме у тій справі, а не у справі № 686/7081/21 позивачка, обґрунтовуючи загальний грошовий розмір завданої їй шкоди, могла ставити питання про стягнення з держави 3 % річних й інфляційних втрат як частини відшкодування завданої шкоди за період із 1 травня 2004 року (дати, станом на яку оцінена вартість акцій позивачки згідно з висновком судової економічної експертизи № 05-03/105 від 19 червня 2014 року у справі № 686/11154/13-ц) до дня ухвалення рішення у справі № 686/21941/15-ц;
на думку суду, позивачем та її представником невірно трактується вище зазначений висновок, як такий що надає право на повторне звернення до суду начебто з інших підстав. Вказаний пункт 82 в рішенні Великої Палати лише констатує право позивачки на стягнення з держави 3 % річних й інфляційних втрат як частини відшкодування завданої шкоди за період із 1 травня 2004 року (дати, станом на яку оцінена вартість акцій позивачки згідно з висновком судової економічної експертизи № 05-03/105 від 19 червня 2014 року у справі № 686/11154/13-ц) до дня ухвалення рішення у справі № 686/21941/15-ц, яке однак вона не реалізувала в межах справи № 686/21941/15-ц;
позовна заява ОСОБА_1 від 18 березня 2021 року, що була предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду, подана з загальних підстав та охоплює як період за якого існували деліктні зобов`язання так зобов`язання за рішенням суду. Про вказане свідчить зміст позову, долученого до відзиву представником державної казначейської служби та процитований у постанові Великої Палати (пункти 18.1, 18.2). Отже, Верховний Суд у постанові від 03 жовтня 2023 року констатував концептуальне право позивачки на відшкодування з 01 травня 2004 року, однак стверджує, що воно не є юридично дієвим, оскільки не реалізоване належним чином. Період за який позивачем заявлено вимоги в даній справі, з 07 грудня 2004 року охоплюється попереднім позовом, у справі 686/7081/21 (з 01 травня 2004 року по 23 жовтня 2019 року);
таким чином суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування за статтею 625 ЦК України, оскільки така вимога не може бути розглянута окремо, поза межами справи про відшкодування шкоди з основного зобов`язання;
також не підлягає до задоволення вимога про визнання протиправними дії та бездіяльності прокуратури Хмельницької області, які допущені при винесені та виконанні постанови від 28 листопада 2002 року в кримінальній справі № 29/2253 про накладення арешту на майно, в тому числі на цінні папери ОСОБА_1 та членів її сім`ї, що призвело до їх втрати та неповернення після закриття кримінальної справи, оскільки така хоч і заявлена, як підстава для відшкодування за статтею 625 ЦК України, однак не призведе до реального та ефективного поновлення порушеного права, що також констатовано рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 жовтня 2024 року у справі №686/12659/24 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Хмельницької обласної прокуратури про визнання дій та бездіяльності протиправними, яке набрало законної сили 29 листопада 2024 року.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 16 грудня 2025 року:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково;
рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 липня 2025 року скасовано;
провадження у справі закрито.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:
однією з підстав закриття провадження цивільної справи є вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі №320/9224/17). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року (справа №761/7978/15-ц) зазначено, що необхідність застосування пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили. За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору;
у справі № 686/7081/21, судове рішення в якій набрало законної сили, сторонами були: позивач - ОСОБА_1 , відповідачі: Хмельницька обласна прокуратура, Державна казначейська служба України як представники держави Україна, а предметом позову - вимога позивачки про стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку 546 186,82 грн 3% від простроченої суми та 6 337 116,43 грн інфляційних втрат за період з 1 травня 2004 року до 23 жовтня 2019 року, а всього - 6 883 305,25 грн. При цьому ОСОБА_1 обґрунтувала свої вимоги тим, що державою прострочено виконання зобов`язання з відшкодування їй вартості 1 342 086 штук простих іменних акцій ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» у розмірі 1 175 530,33 грн, підтвердженого рішенням суду;
у справі № 686/12659/24, судове рішення в якій набрало законної сили, сторонами були: позивач - ОСОБА_1 , відповідач - Хмельницька обласна прокуратура, а предметом позову - вимога позивачки про визнання неправомірними дій і бездіяльності Хмельницької обласної прокуратури щодо обтяження та зберігання належних їй 1 342 086 штук простих іменних акцій ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» вартістю 1 175 530,33 грн. При цьому ОСОБА_1 обґрунтувала свої вимоги тим, що внаслідок неправомірних дій Хмельницької обласної прокуратури вона втратила ці акції. Такий позов був заявлений ОСОБА_1 на підтвердження правової підстави для стягнення з Державного бюджету України процентів від простроченої суми та інфляційних втрат;
у справі № 686/34368/24, яка переглядається судом апеляційної інстанції, сторонами є: позивач - ОСОБА_1 , відповідачі - Хмельницька обласна прокуратура, Державна казначейська служба України, а предметом позову - вимоги ОСОБА_1 : про стягнення з Держказначейства за рахунок Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку 503 571 грн 27 коп. 3% від простроченої суми та 5 805 661,19 грн інфляційних втрат за період з 7 грудня 2004 року до 18 березня 2019 року, а всього - 6 309 232,46 грн; про визнання неправомірними дій і бездіяльності Хмельницької обласної прокуратури щодо обтяження та зберігання належних їй 1 342 086 штук простих іменних акцій ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» вартістю 1 175 530,33 грн. Водночас і попередні позови, і теперішній позов ОСОБА_1 мають аналогічні обґрунтування;
сторони, предмет і підстави позовів у справах № 686/7081/21, №686/12659/24 та № 686/34368/24 є тотожними. У зв`язку з наведеним апеляційний суд дійшов висновку, що провадження у справі № 686/34368/24 за позовом ОСОБА_1 до Хмельницької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про визнання протиправними дій та бездіяльності, стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат підлягає закриттю. Суд першої інстанції помилково залишив указані обставини поза увагою та розглянув цю справу по суті заявлених вимог. Оскільки набрали законної сили рішення суду, які ухвалені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, то рішення суду першої інстанції слід скасувати, а провадження у справі - закрити відповідно до пункту 3 частини першої статті 255, частини першої статті 377 ЦПК України.

Аргументи учасників справи

20 січня 2026 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала касаційну скаргу на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 липня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 16 грудня 2025 року (повне судове рішення складено 17 грудня 2025 року), в якій просила:
скасувати оскаржені судові рішення;
направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що:
предметом позову у справі № 686/34368/24 є стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період з 07 грудня 2004 року по 18 березня 2019 року, тобто за весь період прострочення грошового зобов`язання держави до ухвалення рішення суду у справі № 686/21941/15-ц. Натомість у справі № 686/7081/21 предметом позову було стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за інший період - з 06 липня 2019 року по 23 жовтня 2019 року, тобто за період прострочення виконання вже ухваленого судового рішення. Відмінність періодів, за які заявлено вимоги, виключає тотожність предмета позову;
у справі № 686/34368/24 підставою позову є факт тривалого, безперервного прострочення державою виконання первинного грошового зобов`язання з відшкодування майнової шкоди, що виникло безпосередньо з моменту втрати позивачкою акцій 07 грудня 2004 року та існувало протягом усього періоду до набрання законної сили рішенням суду у справі № 686/21941/15-ц 18 березня 2019 року. Це грошове зобов`язання існувало незалежно від факту судового захисту, не було трансформоване у виконавчий документ і протягом багатьох років не виконувалося державою добровільно, що й становить самостійний юридичний факт прострочення, з яким закон пов`язує наслідки, передбачені статтею 625 ЦК України;
натомість у справі № 686/7081/21 підставою позову було прострочення виконання вже ухваленого та такого, що набрало законної сили, судового рішення, тобто інший за своєю правовою природою юридичний факт, який виник після завершення розгляду спору по суті та мав місце у значно пізніший часовий період№
таким чином, у справі № 686/34368/24 предметом судової оцінки є протиправна бездіяльність держави як боржника у первинному зобов`язанні, тоді як у справі № 686/7081/21 оцінювалась неналежна поведінка держави як суб`єкта виконання судового рішення. Право кредитора на стягнення сум, передбачених статтею 625 ЦК України, виникає щоразу з факту прострочення і зберігається доти, доки триває таке прострочення, незалежно від того, чи звертався кредитор раніше до суду з вимогами за інший період;
закриваючи провадження у справі, апеляційний суд фактично виходив із презумпції, що право позивачки на стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, передбачених статтею 625 ЦК України, було повністю реалізоване та «вичерпане» у межах справи № 686/7081/21. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2023 року у справі № 686/7081/21 сформулювала чіткий та недвозначний правовий висновок щодо обсягу та реалізації права кредитора на стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, передбачених статтею 625 ЦК України. Зокрема, Велика Палата прямо зазначила, що позивачка могла ставити питання про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період до ухвалення рішення суду у справі № 686/21941/15-ц, тобто за період прострочення первинного грошового зобов`язання, який передував судовому підтвердженню такого зобов`язання. Зміст наведеного висновку свідчить про те, що Велика Палата Верховного Суду не лише не заперечила, а фактично визнала можливість самостійного судового захисту права кредитора шляхом звернення з окремою вимогою за статтею 625 ЦК України за інший період прострочення, ніж той, який був предметом розгляду у справі № 686/7081/21;
апеляційний суд, обмежившись формальним співставленням сторін та загального характеру спірних правовідносин, не здійснив змістовного аналізу предмета та підстав позову, а відтак безпідставно визнав спори тотожними.

19 лютого 2026 року Державна казначейська служба України через представника Мороз Т. М. подала відзив на касаційну скаргу, в якому просить:
залишити касаційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення;
постанову Хмельницького апеляційного суду від 16 грудня 2025 року залишити без змін.

Відзив мотивований тим, що:
сторони, предмет і підстави позовів у справах № 686/12659/24 № 686/7081/21 та № 686/34368/24 є тотожними. Тому апеляційний суд зробив правильний висновок щодо закриття провадження у справі № 686/34368/24;
твердження позивачки про відсутність тотожності є необґрунтованим з огляду на зміст її позовних заяв та сформульованих позовних вимог у справах №686/7081/21, №686/34368/24 та розрахунків ціни позову по цих справах (позовна заява та розрахунок у справі №686/7081/21 долучені до матеріалів справи у суді першої інстанції) . Предметом розгляду по справі № 686/7081/21 була позовна заява подана з загальних підстав та охоплює період за якого існували деліктні зобов`язання так і зобов`язання за рішенням суду.

20 лютого 2026 року Хмельницька обласна прокуратура через представника Ленчика В. М. подала відзив на касаційну скаргу, в якому просить:
відмовити у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 . 

Відзив мотивований тим, що:
сторони, предмет і підстави позовів у справах №686/7081/21, №686/12659/24 та №686/34368/24 є тотожними;
загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Правовідносини за позовом ОСОБА_1 щодо стягнення у відповідності до вимог статті 625 ЦК України нарахованих 3 % річних від простроченої суми грошового зобов`язання та інфляційних втрат, не є такими до яких у відповідності до вимог статті 268 ЦК України позовна давність не поширюється. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 09 лютого 2026 року:
поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 липня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 16 грудня 2025 року;
відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 липня 2025 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 16 грудня 2025 року.

Ухвалою Верховного Суду від 16 квітня 2026 року:
заяву судді Верховного Суду Ситнік О. М. про самовідвід задоволено;
відведено суддю Верховного Суду Ситнік О. М. від участі в розгляді справи № 686/34368/24;
справу № 686/34368/24 передано на автоматизований розподіл

17 квітня 2026 року справа № 686/34368/24 передана судді-доповідачу Крату В. І.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 09 лютого 2026 року зазначено, що на обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження судових рішень за пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України особа, яка подала касаційну скаргу, послалася на те, що суди не врахували висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2023 року в справі № 686/781/21, в постановах Верховного Суду від 04 травня 2022 року в справі № 761/28949/17, від 19 липня 2023 року в справі № 910/16820/21, що є підставою для відкриття касаційного провадження за пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Фактичні обставини

ОСОБА_1 була акціонером ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів».

Державна комісія з цінних паперів та фондового ринку 20 жовтня 1998 року засвідчила випуск 12 206 400 штук простих іменних акцій ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» номінальною вартістю по 0,25 грн на загальну суму 3 051 600 грн (реєстраційний номер в Загальному реєстрі випуску цінних паперів 188/22/1/98).

Станом на серпень 2002 року на особовому рахунку позивачки ОСОБА_1 обліковувалось 1 342 086 штук простих іменних акцій номінальною вартістю 335 521 грн 50 коп., що складає 10,99494% статутного капіталу ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів».

28 листопада 2002 року постановою начальника слідчого відділу Прокуратури в межах кримінальної справи №29/2253 накладено арешт на нерухоме і рухоме майно, у тому числі на цінні папери, що належали ОСОБА_1 та членам її сім`ї. На підставі вказаної постанови іменні цінні папери були обмежені в обігу шляхом їх блокування реєстроутримувачем на особовому рахунку власника, що полягало в забороні їх відчуження.

Рішенням загальних зборів акціонерів від 22 травня 2004 року ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» реорганізоване шляхом перетворення у ТОВ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів».

7 грудня 2004 року Державна комісія з цінних паперів та фондового ринку своїм розпорядженням №236-С постановила: скасувати реєстрацію випуску акцій ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» та анулювати свідоцтво про реєстрацію випуску акцій ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» від 20 жовтня 1998 року №188/22/1/98, видане Хмельницьким територіальним управлінням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку.

15 червня 2012 року у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадянських формувань зареєстровано припинення ТОВ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» як юридичної особи за рішенням засновника (номер запису 16731110011000272).

Постановою слідчого Прокуратури від 17 липня 2012 року кримінальну справу відносно ОСОБА_1 закрито за відсутністю в її діях складу злочину. Водночас 19 липня 2012 року слідчий Прокуратури зняв арешт з майна ОСОБА_1 , у тому числі з цінних паперів.

Згідно з висновком судової економічної експертизи у справі №686/11154/13-ц станом на 1 травня 2004 року вартість акцій ОСОБА_1 (1 342 086 штук, 10,995% від загальної кількості акцій) складає 1 175 530 грн 33 коп.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2018 року у справі № 686/21941/15-ц (https://reyestr.court.gov.ua/Review/78463401) стягнуто з Державної казначейської служби за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 вартість неповернутих простих іменних акцій ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» у кількості 1 342 086 штук у розмірі 1 175 530,33 грн.

24 жовтня 2019 року Держказначейство виконало це рішення суду та перерахувало кошти на картковий рахунок позивачки.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 3 жовтня 2023 року у справі №686/7081/21 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/114685579):
позов ОСОБА_1 задоволено частково;
стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 10 628,08 грн, що становлять 3 % річних від простроченої суми грошового зобов`язання за період з 6 липня до 23 жовтня 2019 року включно, та 5 808,07 грн інфляційних втрат, нарахованих на суму простроченого грошового зобов`язання за той самий період.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 жовтня 2024 року у справі № 686/12659/24 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/122640652) відмовлено у позові ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Хмельницької обласної прокуратури, треті особи - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання дій і бездіяльності протиправними.

У рішенні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 жовтня 2024 року у справі №686/12659/24 зазначено: «обраний позивачами спосіб захисту, а саме про визнання протиправними дії та бездіяльність прокуратури Хмельницької області при винесені постанови від 28 листопада 2002 року в кримінальній справі №29/2253 про накладення арешту на майно, в тому числі цінні папери ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4, де б воно не знаходилось, яка не забезпечила опис та передачу на зберігання 5582195 штук простих іменних акцій, на суму 1395648,75 грн. номінальної вартості, що складає 45,73% в статутному капіталі ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів», що призвело до їх втрати та неможливості повернення після закриття кримінальної справи, для позивачів не є ефективним, та не призведе до реального та ефективного поновлення порушеного права, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають».

Позиція Верховного Суду

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами (пункт 3 частини першої статті 255 ЦПК України). 

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Для застосування вказаної підстави закриття провадження у справі необхідна одночасна наявність трьох складових: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав. Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Закриття провадження у справі у цьому разі можливе лише за умови, що позов, з приводу якого ухвалено рішення, яке набрало законної сили, є тотожним з позовом, який розглядається (див. постанови Верховного Суду від 30 травня 2024 року у справі № 757/130/22-ц (провадження № 61-15800св23), від 09 травня 2024 року в справі № 753/876/23 (провадження № 61-16231св23), від 17 квітня 2024 року в справі № 669/417/22 (провадження № 61-12939св23)).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року в справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) зазначено, що «підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що «необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) зазначено, що «предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу». Аналогічні висновки сформульовані в постановах Верховного Суду від 07 вересня 2023 року у справі № 750/9187/22 (провадження № 61-5459св23), від 17 квітня 2024 року у справі № 669/417/22 (провадження № 61-12939св23), від 30 травня 2024 року у справі № 757/130/22-ц (провадження № 61-15800св23) та інших.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 161/8523/18 зазначено, що «вказана підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав. Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року в справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) зазначено, що «підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права».

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

У справі, що переглядається:
апеляційний суд встановив, що у справі № 686/7081/21 за позовом ОСОБА_1 до Хмельницької обласної прокуратури та Державної казначейської служби України про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання, судове рішення в якій набрало законної сили, сторонами були: позивач - ОСОБА_1 , відповідачі: Хмельницька обласна прокуратура, Державна казначейська служба України як представники держави Україна, а предметом позову - вимога позивачки про стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку 546 186,82 грн 3% від простроченої суми та 6 337 116,43 грн інфляційних втрат за період з 1 травня 2004 року до 23 жовтня 2019 року, а всього - 6 883 305,25 грн. При цьому ОСОБА_1 обґрунтувала свої вимоги тим, що державою прострочено виконання зобов`язання з відшкодування їй вартості 1 342 086 штук простих іменних акцій ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» у розмірі 1 175 530,33 грн, підтвердженого рішенням суду;
апеляційний суд встановив, що у справі № 686/12659/24 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Хмельницької обласної прокуратури про визнання дій та бездіяльності протиправними, судове рішення в якій набрало законної сили, сторонами були: позивач - ОСОБА_1 , відповідач - Хмельницька обласна прокуратура, а предметом позову - вимога позивачки про визнання неправомірними дій і бездіяльності Хмельницької обласної прокуратури щодо обтяження та зберігання належних їй 1 342 086 штук простих іменних акцій ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» вартістю 1 175 530 грн 33 коп. При цьому ОСОБА_1 обґрунтувала свої вимоги тим, що внаслідок неправомірних дій Хмельницької обласної прокуратури вона втратила ці акції. Такий позов був заявлений ОСОБА_1 на підтвердження правової підстави для стягнення з Державного бюджету України процентів від простроченої суми та інфляційних втрат;
апеляційний суд встановив, що у справі № 686/34368/24 за позовом ОСОБА_1 до Хмельницької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про визнання протиправними дій та бездіяльності, стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, сторонами є: позивач - ОСОБА_1 , відповідачі: Хмельницька обласна прокуратура, Державна казначейська служба України, а предметом позову - вимоги ОСОБА_1 : про стягнення з Держказначейства за рахунок Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку 503 571,27 грн 3 % від простроченої суми та 5 805 661,19 грн інфляційних втрат за період з 7 грудня 2004 року до 18 березня 2019 року, а всього - 6 309 232,46 грн; про визнання неправомірними дій і бездіяльності Хмельницької обласної прокуратури щодо обтяження та зберігання належних їй 1 342 086 штук простих іменних акцій ВАТ «Хмельницький комбінат хлібопродуктів» вартістю 1 175 530,33 грн;
апеляційний суд встановив, що сторони, предмет і підстави позовів у справах № 686/7081/21, № 686/12659/24 та № 686/34368/24 є тотожними. Як позови ОСОБА_1 у справах № 686/7081/21, № 686/12659/24, так і позов ОСОБА_1 у справі № 686/34368/24 мають аналогічне обґрунтування;
апеляційний суд врахував, що за змістом пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав;
апеляційний суд встановив, що набрали законної сили рішення суду, які ухвалені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

За таких обставин апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про скасування рішення суду першої інстанції та закриття провадження у справі.

Необґрунтованими є доводи касаційної скарги про те, що відмінність періодів, за які заявлено вимоги, виключає тотожність предмета позову. Предметом позову у справі № 686/34368/24 є стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період з 07 грудня 2004 року по 18 березня 2019 року. Натомість у справі № 686/7081/21 предметом позову було стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за інший період - з 1 травня 2004 року (дати, станом на яку експерт визначив вартість акцій) до 23 жовтня 2019 року включно (оскільки 24 жовтня 2019 року ДКС України виконала рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 листопада 2018 року у справі № 686/21941/15-ц) - пункт 7.7. постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2023 року у справі № 686/7081/21 (провадження № 14-91цс22). Тобто, період нарахування вимог у справі № 686/7081/21 охоплює період нарахування вимог у справі № 686/34368/24.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21)).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржена постанова апеляційного суду ухвалена без дотримання норм процесуального права. У зв`язку із наведеним, касаційний суд вважає, що касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а оскаржену постанову апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Хмельницького апеляційного суду від 16 грудня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська