ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Єдиний унікальний №336/1221/26 Головуючий в 1 інст. Петренко Л.В.
Провадження №33/807/638/26 Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 травня 2026 року       місто Запоріжжя
Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Халупка С.В. (в режимі відео конференції), розглянувши в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Халупка С.В. на постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 лютого 2026 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , громадянина України, військовослужбовця, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень, без позбавлення права керування транспортними засобами, стягнуто судовий збір,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до оскаржуваної постанови, суддя суду першої інстанції встановив, що 30 січня 2026 року о 09 год. 27 хв. в Запорізькій області дорога Комишуваха Щасливе 2 км, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом SKODA FELICIA державний номерний знак НОМЕР_2 з ознаками наркотичного сп`яніння (млява мова, блідість шкіри обличчя, зіниці очей, які не реагують на світло), від проходження медичного огляду у лікаря-нарколога відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції ОСОБА_1  звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що суд першої інстанції розглянув справу без його участі, вважаючи його належно повідомленим через направлення судової повістки за адресою проживання, яка вказана в протоколі та шляхом смс повідомлення. Однак, матеріали справи не містять жодних доказів щодо фактичного отримання ним судових повідомлень. При цьому, судом не враховано, що він є військовослужбовцем та не мав можливості отримувати кореспонденцію за адресою реєстрації, що є порушенням ст. 63 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Вказує, що суд фактично позбавив себе можливості повноцінно дослідити обставини справи, постановивши рішення виключно на підставі матеріалів протоколу, не заслухавши його пояснень, не перевіривши наданих ним доводів та дослідження можливих доказів на його користь.
Наполягає, на недоведеності факту його наркотичного сп`яніння або стану під впливом лікарських препаратів, оскільки у матеріалах справи відсутній акт медичного огляду із зафіксованим висновком про його перебування у стані наркотичного сп`яніння. Протокол про адміністративне правопорушення містить лише суб`єктивну фіксацію зовнішніх ознак, виявлених співробітниками поліції. Отже, факт зафіксований виключно суб`єктивними спостереженнями посадових осіб, без об`єктивного медичного підтвердження, не може вважатися достатнім доказом у розумінні ст. 251 КУпАП.
Посилаючись на положення ч. 1 ст. 130 КУпАП та Порядку № 1103 зазначив, що зі змісту наявних у справі матеріалів неможливо встановити, чи були дотримані всі процесуальні вимоги наведених положень при складанні протоколу. Зокрема, матеріали справи не містять відомостей про осіб у присутності яких фіксувалися зовнішні ознаки та відмова від огляду, чи застосовувалися засоби відеофіксації, чи було йому роз`яснено наслідки відмови. При цьому, недотримання процедури направлення на огляд, є самостійною підставою для визнання протоколу недопустимим доказом.
Наголосив, що він є військовослужбовцем ЗСУ, однак обставини щодо його перебування на дорозі 30 січня 2026 року, які могли бути пов`язані з виконанням службових обов`язків або пересування у зв`язку із проходженням військової служби, судом першої інстанції не досліджені та не надано їм правової оцінки.
Просить скасувати постанову судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 23 лютого 2026 року, провадження в справі відносно нього за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Разом із апеляційної скаргою ОСОБА_1 звернувся з клопотанням, в якому просить витребувати з Шевченківського районного суду м. Запоріжжя матеріали справи в повному обсязі. Дослідити доводи апеляційної скарги та надати їм правову оцінку, заслухати його пояснення та дослідити докази щодо його статусу як військовослужбовця.
Враховуючи належне повідомлення  ОСОБА_1 про час та місце судового засідання в суді апеляційної інстанції, шляхом доставки смс повідомлення (згідно вимог Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2003 р. п. № 28), присутність його захисника – адвоката Халупка С.В., відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, суддя апеляційного суду вважає за можливе розглянути справи за відсутністю  ОСОБА_1 , що не суперечить положенням ч. 6 ст. 294 КУпАП України.
Під час апеляційного перегляду справи, адвокат Халупко С.В. підтримав апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , просив її задовольнити. Наголосив на порушенні процедури огляду ОСОБА_1 , передбачену ст. 266-1 КУпАП, оскільки він є військовослужбовцем та проходить військову службу постійно, крім відпусток та лікарняних днів. Отже вважає, що огляд ОСОБА_1 повинен був проведений представниками ВСП або представником військової частини. Зауважує, що права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України були роз`ясненні ОСОБА_1 після складання протоколу, а тому ОСОБА_1 не був обізнаний про свої права та про те, що відмова від проходження огляду на визначення стану сп`яніння призведе до складання протоколу за ст.130 КУпАП. Стверджує, що судом порушено право ОСОБА_1 на захист, оскільки з урахування практики ЄСПЛ, якою розцінено інкриміноване особі правопорушення за ст. 130 КУпАП як кримінальне обвинувачення, а тому суд не мав права розглядати справу за відсутності ОСОБА_1 ..
Вивчивши матеріали справи, заслухавши адвоката Халупка С.В., перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.
Так, відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дослідити в судовому засіданні наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Вищевказані вимоги закону судом виконані в повному обсязі.
Висновки суду щодо наявності в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.
Так, вина  ОСОБА_1  у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, за обставин, відображених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №579025 від 30 січня 2026 року підтверджується: 
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 30 січня 2026 року в якому зазначені виявлені у  ОСОБА_1  ознаки сп`яніння: млява мова, зіниці очей, які не реагують на світло, блідість шкіри обличчя.(а.с.3);
- відеозаписом події (а.с. 6).
Суд дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винуватість  ОСОБА_1  у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується і суддя апеляційного суду.
За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Положеннями ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Умови та послідовність дій поліцейських по виявленню у водіїв транспортних засобів ознак, зокрема, алкогольного сп`яніння, визначений ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (в подальшому Порядок № 1103) та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року (в подальшому Інструкція № 1452/735).
Так, згідно п. п. 2, 4, 7 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року за №1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння - порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці, (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови.
Згідно з п.12 Розділу ІІ Інструкції № 1452/735, у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Працівниками поліції вказані вимоги закону дотримані. 
ОСОБА_1 відмовився від такого огляду, за що настає адміністративна відповідальність, передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП, зокрема за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння. 
Посилання апелянта про недотримання процедури направлення його на огляд, оскільки матеріали справи не містять відомостей про осіб у присутності яких фіксувалися зовнішні ознаки та відмова від проходження огляду, чи застосовувалися засоби відеофіксації, чи було йому роз`яснено наслідки відмови, що є самостійною підставою для визнання протоколу недопустимим доказом, є безпідставними, оскільки відповідно до вимог ч.2 ст. 266 КУпАП, під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, який обов`язково долучається до протоколу про адміністративне правопорушення, а присутність двох свідків обов`язкова лише в разі неможливості застосування таких засобів.
Як вбачається з матеріалів справи, працівниками поліції здійснювалася фіксація події за допомогою технічних засобів відеозапису боді камери ТEC 10, відеозапис долучений до матеріалів справи.
Суддя апеляційного суду приймає до уваги те, що відповідно до ст.267 КУпАП, огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.
Однак, матеріали провадження не містять жодних відомостей щодо неправомірних дій працівників поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 579025 від 30 січня 2026 року, а також відомостей щодо оскарження цих дій, як і не містять результатів такого оскарження. Не надано таких даних і до суду апеляційної інстанції.
За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення.
На доводи апеляційної скарги про недоведеність факту наркотичного сп`яніння ОСОБА_1 або його перебування під впливом лікарських препаратів, через відсутність в матеріалах справи акту медичного огляду із зафіксованим висновком про його перебування у стані наркотичного сп`яніння слід зазначити наступне.
Так, відеозаписом події, наявним в матеріалах справи, зафіксовано зупинку транспортного засобу під керуванням, як в подальшому встановлено ОСОБА_1 , у якого відсутнє посвідчення водія. Під час подальшого спілкування у поліцейського виникли підозри про перебування ОСОБА_1 в стані сп`яніння. За результатами візуального огляду ОСОБА_1 поліцейський встановив як ознаки алкогольного, так і ознаки наркотичного сп`яніння, внаслідок чого водію запропоновано пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я. ОСОБА_1 відмовляється пройти запропонований огляд. При цьому, поліцейський повідомляє його, що буде складений протокол за відмову від проходження відповідного огляду. ОСОБА_1 не заперечуючи, що вживав алкогольні напої напередодні, повторно відмовляється пройти огляд на встановлення стану наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я. Слідує роз`яснення ОСОБА_1 його процесуальних прав, повідомлення про відсторонення його від керування, про відповідальність за повторність вчинення правопорушення. 
Отже, ОСОБА_1 поліцейським інкримінувалося керування транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, внаслідок чого йому було запропоновано пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я. Однак, ОСОБА_1 відмовився від проходження запропонованого огляду, а тому матеріали справи не можуть містити акт медичного огляду із зафіксованим висновком про його перебування у стані наркотичного сп`яніння.
На переконання апеляційного суду, працівниками поліції було дотримано вимоги ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року. 
Доводи сторони захисту про порушення поліцейськими порядку проведення огляду військовослужбовця ОСОБА_1 , передбаченого ст. 266-1 КУпАП, є необґрунтованими з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1 ст.15 КУпАП військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За порушення, зокрема, правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, зазначені особи несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
Статтею 266-1 КУпАП передбачено, що військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також військовослужбовці Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Аналіз наведених положень ст.266-1 КУпАП свідчить про те, що даною нормою не визначається порядок огляду військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, які керують транспортним засобом. Тобто, положення ст.266-1 КУпАП не стосуються спеціального суб`єкту - водія транспортного засобу, а лише військовослужбовців за вчинення військових адміністративних правопорушень, передбачених главою 13-Б КУпАП.
Таким чином, для військовослужбовців, які керують транспортним засобом, застосовується порядок проходження огляду, передбачений ст.266 КУпАП, які проводять працівники Національної поліції.
Відповідно до п.3 Порядку направлення військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від №32 12.01.2024 р., огляду підлягають військовослужбовці/ військовозобов`язані, щодо яких є підстави вважати, що вони виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин (установ, закладів) у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння).
Відтак, обов`язковою умовою для проведення огляду військовослужбовця на стан алкогольного сп`яніння саме посадовою особою, уповноваженою на його проведення начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу) Збройних Сил, а не поліцейським, є виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби або перебування на території військових частин (установ, закладів).
Згідно із ч.4 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: 1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); 2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; 3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); 4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; 5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Матеріали справи не містять та стороною захисту не надано суду доказів того, що під час зупинки транспортного засобу, ОСОБА_1 як військовослужбовець, виконував обов`язки військової служби. Навпаки, як вбачається з оглянутих відеозаписів ОСОБА_1 , перебуваючи на цивільному автомобілі, був зупинений поза межами розташування військової частини, що відповідно, не може бути розцінено як виконання обов`язків військової служби.
Отже, у даному випадку ОСОБА_1 як суб`єкт правопорушення є саме водієм, а тому факт перебування його у статусі військовослужбовця не впливає на кваліфікацію правопорушення та необхідність проведення огляду в особливому порядку. Сама ж по собі наявність у водія статусу військовослужбовця, за умови не виконання ним у цей час вказаних вище обов`язків, не є підставою для проведення його огляду спеціальними суб`єктами.
За таких обставин, виявивши у водія ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння, працівники поліції правомірно застосували до нього загальний порядок проходження огляду на стан сп`яніння, передбачений ст.266 КУпАП. 
Відповідаючи на доводи апеляційної скарги про порушення судом вимог ст.63 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, через розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 , суддя апеляційного суду виходить із наступного.
Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відсутності цієї особи, справа може бути розглянута лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку скаржник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.
З матеріалів провадження вбачається, що  ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи в суді першої інстанції був повідомлений заздалегідь у встановленому законом порядку, шляхом доставки смс повідомлення (згідно вимог Порядку надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2003 р. п. №28) на номер телефону вказаний ОСОБА_1 в протоколі про адміністративне правопорушення та в його апеляційній скарзі. 
Однак, в судове засідання  ОСОБА_1 у призначений судом день та час не з`явився, з клопотаннями не звертався, причини своєї неявки суду не повідомив. 
Сам по собі факт розгляду справи за відсутністю ОСОБА_1 не може прямо вказувати про порушення судом його права на захист, оскільки судом першої інстанції здійсненні всі необхідні процесуальні заходи для його повідомлення про час та місце розгляду справи, проте в судове засідання він не з`явися. 
Враховуючи положення, передбачені ст. 268 КУпАП та приймаючи до уваги те, що ст. 277 КУпАП передбачений строк розгляду справи про адміністративне правопорушення, який становить п`ятнадцять днів з дня одержання відповідного протоколу та інших матеріалів, обізнаність  ОСОБА_1 про судовий розгляд справи, суддя апеляційного суду не вбачає порушень процесуального закону з приводу розгляду справи за відсутності  ОСОБА_1 .
Суддею апеляційного суду, права передбачені ст. 268 КУпАП були поновленні  ОСОБА_1  шляхом його виклику та виклику його захисника до суду апеляційної інстанції, організації участі захисника під час апеляційного розгляду справи в режимі відео конференції, і адвокат скористалися таким.
Таким чином, висновки суду першої інстанції, викладені в постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, повністю відповідають фактичним обставинам справи, а суддя прийшов до правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст. 33 КУпАП, наклавши стягнення у межах встановлених цим Кодексом, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке стосується безпеки дорожнього руху і є грубим. Призначене стягнення відповідає санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безальтернативним. 
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП справу переглянуту в межах апеляційної скарги.
Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 лютого 2026 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду     В.Я. Рассуждай
Дата документу  Справа № 336/1221/26