КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Унікальний номер справи № 753/15662/24 Апеляційне провадження № 22-ц/824/1516/2026	Головуючий у суді першої інстанції -Марчук О.Л.  Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2026 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Нежура В.А.,
судді Верланов С.М., Невідома Т.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2025 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, 

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 73 332, 00 грн.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем 16.07.2023 між ТОВ «Авентус Україна» і відповідачем було укладено договір № 6868085 про надання споживчого кредиту відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 20 000, 00 грн зі сплатою процентів строком на 360 днів.
Надалі, 27.05.2024 між ТОВ «Авентус Україна» і ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф за яким право вимоги за вказаним кредитним договором було відступлено на користь позивача.
Оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання по погашенню кредиту та сплаті відсотків за договором кредиту не виконує, у нього виникла заборгованість за кредитом у вказаному розмірі, що порушує права позивача.
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.05.2025 позовні вимоги задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК «Фінтраст Україна» грошові кошти в сумі 73 332, 00 грн та 12 422, 40 грн у відшкодування судових витрат.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем 16.07.2023 укладено Договір № 686085 про надання споживчого кредиту. Надалі, 27.05.2024 між ТОВ ФК «Фінтраст Україна» та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф, після чого позивачем нараховано проценти за 44 календарних дні за період з 27.05.2024 по 09.07.2024.
Вказує, що відповідно до статті 1078 ЦК України фактор купує право вимагати платіж від боржника, а відтак у нього відсутнє право нараховувати проценти.
Щодо клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу з відповідача, вважає його необгрунтованим, оскільки до такого клопотання не додано належних доказів, що підтверджує фактичне надання адвокатом послуг (деталізовані звіти, акти, тощо).
Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.
Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
За правилом частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 статті 7 ЦПК України та ч. 1 статті 369 ЦПК України.
Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що 16.07.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 6868085, відповідно до умов якого відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 20 000,00 грн строком на 360 днів зі сплатою процентів у розмірі 29 653,85 % річних (а.с. 19-24, 24 зв., 25-26).
Відомості щодо основних умов кредитування також містяться у паспорті споживчого кредиту, який є невід`ємною частиною договірної документації (а.с. 25 -26).
Правовідносини сторін, що виникли у зв`язку з укладенням кредитного договору, врегульовані також Правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» (а.с. 50-54).
Факт надання кредитних коштів відповідачу підтверджується листом № 20240612-4а від 06 грудня 2024 року, згідно з яким грошові кошти у сумі 20 000,00 грн були перераховані на банківську картку № НОМЕР_1 , реквізити якої зазначені позичальником у пункті 2.1 кредитного договору (а.с. 55-57).
25 липня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф, на підставі якого право вимоги за кредитним договором № 6868085 від 16.07.2023 було відступлено позивачу (а.с. 38, 41, 59-63, 64 зв.).
Крім того, матеріали справи містять виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, яка підтверджує зміну офіційного найменування позивача (а.с. 140-141).
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 26.05.2024 заборгованість відповідача за кредитним договором становила 55 820,00 грн (а.с. 29-37).
Також позивачем на підставі пункту 1.4 кредитного договору нараховано проценти за користування кредитом у розмірі 1,99 % на день за період з 27.05.2024 по 09.07.2024 (44 календарні дні) у сумі 17 512,00 грн.
Таким чином, згідно з розрахунком позивача, загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 73 332,00 грн.
Суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами був належним чином укладений електронний кредитний договір, кредитні кошти були фактично надані відповідачу, право вимоги законно перейшло до позивача за договором факторингу, розмір заборгованості підтверджується поданим позивачем розрахунком, а тому позовні вимоги про стягнення 73 332,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке. 
Відповідно до положень статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до положень частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Тобто, за змістом статті 1054 ЦК України кредитний договір є оплатним. Відповідно до частини 1 статті 1048, частини 1 статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.
Умовами укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 договору № 686085 про надання споживчого кредиту від 16.07.2023 було передбачено надання ОСОБА_1 кредиту в сумі 20 000,00 грн строком на 360 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом за стандартною процентною ставкою 1,99 % в день, зниженою процентною ставкою 1,393 % в день. 
Пунктом 1.5.1 договору передбачено стандартну проценту ставку в розмірі 1.99 %, яка застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4. цього договору.
Пунктом 1.5.2. договору визначено, що знижена процентна ставка 1,393 % в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо споживач до 15 серпня 2023 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, споживач, як учасник Програми лояльності, отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою.
У випадку невиконання споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, споживач розуміє та погоджується, що застосування зниженої процентної ставки є виключно його правом отримання індивідуальної знижки лише як учасника Програми лояльності та лише за умови виконання ним вимог для її застосування, передбачених цим договором. Споживач погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разі невикористання ним права на отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки) застосовується стандартна процентна ставка, при цьому застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для споживача, оскільки надання кредиту за цим договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки.
Тобто, при укладенні договору сторонами було визначено сплату процентів за користування кредитом та їх розмір.
Відповідно до пункту 9.8 договору, підписуючи цей договір, споживач підтвердив, що: перед укладенням цього договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст.9 Закону України «Про споживче кредитування; б) вказана в ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на Веб-сайті; він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТОВ «Авентус Україна», що розміщені на Веб-сайті та затверджені наказом №205-ОД від 05 січня 2022 року, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Підписуючи договір, позичальник погоджується на укладання договору саме такого змісту, що фактично нівелює усі доводи стосовно невідповідності умов договору без достатніх на це доказів.
Визначені сторонами договору умови є обов`язковими для сторін та підлягають врахуванню судом під час вирішення спору.
Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 оспорював умови кредитного договору щодо розміру процентної ставки чи порядку нарахування процентів, звертався з вимогами про визнання відповідних положень договору недійсними або несправедливими, чи заявляв інші заперечення щодо їх застосування. За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано виходив із обов`язковості для сторін погоджених умов кредитного договору та дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.
Доводи апеляційної скарги про те, що після відступлення права вимоги за договором факторингу позивач був позбавлений права нараховувати проценти за користування кредитом, колегія суддів відхиляє як безпідставні.
Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути як право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), так і право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Як вбачається з умов договору факторингу № 27.05/24-Ф, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», клієнт відступив фактору право грошової вимоги до боржників, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому.
Таким чином, до позивача перейшли усі права первісного кредитора за кредитним договором у тому обсязі та на тих умовах, які існували на момент переходу права вимоги, зокрема право вимагати від боржника повернення кредитних коштів та сплати процентів, передбачених умовами кредитного договору.
При цьому нарахування процентів у даному випадку здійснювалось не на підставі договору факторингу, а на підставі кредитного договору № 6868085 від 16.07.2023, умови якого були погоджені сторонами під час його укладення.
Колегія суддів також враховує, що спірні проценти нараховані за період з 27.05.2024 по 09.07.2024, тобто в межах строку кредитування, визначеного сторонами у кредитному договорі, який становив 360 днів з моменту його укладення.
Отже, сам по собі перехід права вимоги до нового кредитора не припиняє обов`язку боржника сплачувати проценти за користування кредитом та не позбавляє нового кредитора права вимагати їх сплати відповідно до умов кредитного договору.
Посилання апелянта на статтю 1078 ЦК України ґрунтуються на неправильному тлумаченні її положень та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо безпідставності стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Матеріали справи містять договір про надання правової допомоги, ордер адвоката, рахунок та акт наданих послуг, які підтверджують факт надання позивачу професійної правничої допомоги та погодження сторонами вартості таких послуг.
Саме по собі посилання апелянта на відсутність додаткових деталізованих звітів не спростовує належності та допустимості наданих позивачем доказів понесених витрат і не свідчить про неправильне застосування судом першої інстанції положень статті 141 ЦПК України.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом першої інстанції повно і всебічно досліджено наявні у справі докази та дана їм належна правова оцінка, правильно встановлено обставини справи, внаслідок чого ухвалено законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.05.2025 підлягвє залишенню без змін, а відтак апеляційна скарга  ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Оскільки колегія суддів не задовольняє апеляційну скаргу  ОСОБА_1 то перерозподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 268, 369, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач 
Судді