П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/13187/25 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Божук Д.А. 
Суддя-доповідач - Гнап Д.Д. 
20 травня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючої судді: Гнап Д.Д. 
суддів: Сушка О.О.  Яремчукa К.О. , 

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати незаконним та скасувати наказ керівника ІНФОРМАЦІЯ_1 про призов ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, на особливий період до військової частини НОМЕР_1 ;
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не розгляду заяви про надання відстрочки, враховуючи порушення права на відстрочку від призову під час мобілізації;
- визнати незаконним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 про зарахування до списків особового складу частини, прийняття на військову службу та призначення на посаду ОСОБА_1 .
Рішенням суду першої інстанції у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не скористався можливістю реалізації свого права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації у встановлений законом спосіб до моменту набуття ним статусу військовослужбовця. 
Суд зазначив, що право на відстрочку не діє автоматично і повинно бути реалізоване військовозобов`язаним шляхом вчинення активних дій, зокрема подання особистої заяви та відповідних документів до комісії при територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки саме до моменту призову.
Окружний суд дійшов висновку, що після видання наказів про призов та зарахування до списків особового складу військової частини ОСОБА_1 набув статусу військовослужбовця, а отже, спірні правовідносини перейшли у сферу проходження військової служби, яка регулюється спеціальним законодавством. Оскільки оскаржувані накази є актами індивідуальної дії, що вичерпали свою силу фактом їх виконання, їх скасування не може призвести до відновлення попереднього статусу особи як військовозобов`язаного.

ІІ. УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2026 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
В обґрунтування апеляційних вимог скаржник зазначає, що суд першої інстанції не врахував положення частини другої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», згідно з якими особи з інвалідністю у зазначений період можуть бути прийняті на військову службу виключно за їхньою згодою та лише за контрактом. 
Апелянт наголошує, що він є особою з інвалідністю ІІІ групи, контракт на проходження військової служби не підписував, а його призов було здійснено примусово та завідомо для працівників територіального центру комплектування про наявність у нього статусу особи з інвалідністю. Позивач вказує на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 було проігноровано його право на відстрочку та безпідставно відмовлено у прийнятті відповідної заяви, хоча він особисто прибув до установи для її подання, не будучи при цьому порушником правил військового обліку. Скаржник також вважає помилковим висновок суду щодо неможливості скасування наказів про призов через їх виконання та вичерпання дії, оскільки такий підхід суперечить принципам верховенства права, правової визначеності та забороні надмірного формалізму при забезпеченні ефективного судового захисту прав особи.
Військова частина НОМЕР_1 у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти її задоволення, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Відповідач зазначає, що наказ про призов та наказ командира частини про зарахування позивача до списків особового складу є актами індивідуальної дії, які на момент розгляду справи вичерпали свою дію фактом їх виконання, що унеможливлює їх скасування за сталою практикою Верховного Суду. Позиція військової частини ґрунтується на тому, що з моменту призову та відправлення до місця служби ОСОБА_1 набув статусу військовослужбовця, а сама процедура мобілізації є незворотною і не передбачає відновлення попереднього стану особи як військовозобов`язаного шляхом скасування наказів. Крім того, відповідач звертає увагу суду на те, що позивач 30 липня 2025 року самовільно залишив розташування військової частини, у зв`язку з чим органами Державного бюро розслідувань розпочато досудове розслідування за фактом вчинення злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 407 Кримінального кодексу України. 

ІІІ. ВСТАНОВЛЕНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІІ групи за загальним захворюванням, що підтверджується посвідченням № НОМЕР_2 .
17.06.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 прийнято наказ №35 про призов ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації.
На виконання вимог ухвали від 13.08.2025 ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив, що ОСОБА_1 із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу до ІНФОРМАЦІЯ_1 не звертався.
Позивач вважаючи свою мобілізацію протиправною, звернувся до суду за захистом своїх прав.

ІV. ОЦІНКА ВИСНОВКІВ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначається Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ).
Відповідно до частини сьомої статті 1 Закону №2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан, який триває до цього часу.
Указом Президента України № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 було оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва, яка триває по даний час.
Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закон № 3543-XII) встановлено правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначено засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Так, статтею 1 Закону №3543-XII визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Статтею 23 Закону №3543-XII передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 23 Закону № 3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: визнані в установленому порядку особами з інвалідністю або відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін 6-12 місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії).
Відповідно до п. 1, 8, 9, 11 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 р. № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах.
Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, крім іншого: ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам; розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.
Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, крім іншого: оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.
Механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації), а також визначає особливості ведення військового обліку громадян України, які постійно або тимчасово перебувають за кордоном визначено Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 (далі - Порядок №1487).
Відповідно до підпункту 8 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток 2 до Порядку №1487) призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Зі змісту зазначених правових приписів слідує, що до повноважень територіального центру комплектування та соціальної підтримки відноситься вирішення питання щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, яке здійснюється на підставі особисто поданої заяви заявника та документів, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.
Кабінет Міністрів України постановою від 16.05.2024 № 560 затвердив Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі - Порядок № 560).
Відповідно до пунктів 56 Порядку №560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону № 3543-XII.
Згідно з пунктом 58, 59 Порядку №560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.
Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлятися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на відстрочку з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Відповідно до пункту 60 Порядку №560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
Тобто, можливість надання відстрочки не ототожнюється з її автоматичним наданням, а наявність законодавчо визначених підстав для її отримання не свідчить про будь-який імунітет, як то безпідставно стверджує позивач.
Предметом судового розгляду у цій справі є правомірність наказів про призов ОСОБА_1 на військову службу за мобілізацією та зарахування його до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , а також дії територіального центру комплектування щодо розгляду заяви про надання відстрочки.
Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів виходить із того, що згідно з частиною 2 статті 23 Закону № 3543-XII особи з інвалідністю у зазначений період можуть бути прийняті на військову службу за контрактом, що свідчить про добровільний характер залучення такої категорії громадян до служби. Разом з тим, право на відстрочку від призову не є безумовним і автоматичним, а потребує реалізації шляхом вчинення військовозобов`язаним активних дій. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач не скористався своїм правом на оформлення відстрочки у встановленому порядку до моменту видання наказу про його призов.
Суд апеляційної інстанції наголошує на правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 14 травня 2026 року у справі № 620/183/23, згідно з якою право на відстрочку може бути реалізоване лише до моменту набуття особою статусу військовослужбовця. Верховний Суд прийшов до висновку, що оскільки позивач був призваний на військову службу під час мобілізації в умовах воєнного стану, то він втратив статус військовозобов`язаної особи і набув статусу військовослужбовця, а відтак незаконні дії, встановлені судом під час розгляду даної справи, щодо його призову на військову службу, не є підставою для звільнення з військової служби останнього, відповідно до статті 26 Закону № 2232-XII.
Щодо вимог про скасування наказів ІНФОРМАЦІЯ_3 та командира військової частини НОМЕР_1 , колегія суддів погоджується з аргументами відповідачів про те, що ці накази є актами індивідуальної дії, які на момент розгляду справи вичерпали свою силу фактом їх виконання. З моменту відправлення до військової частини ОСОБА_1 втратив статус військовозобов`язаного та набув статусу військовослужбовця, у зв`язку з чим правовідносини перейшли у площину проходження військової служби, що регулюється Законом № 2232-XII. 
Апеляційний суд підкреслює, що встановлена судом першої інстанції відсутність доказів своєчасного подання позивачем заяви про відстрочку до моменту призову робить неможливим відновлення його попереднього стану шляхом скасування оскаржуваних наказів.
Колегія суддів також враховує правовий висновок Верховного Суду, згідно з яким сама по собі протиправність дій щодо призову (навіть за наявності права на відстрочку) не є автоматичною підставою для звільнення особи з військової служби після її зарахування до лав Збройних Сил України, якщо відсутні підстави, прямо передбачені статтею 26 Закону № 2232-XII. Оскільки під час розгляду справи не було встановлено наявності у позивача підстав для звільнення, визначених частиною 4 статті 26 вказаного Закону, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неможливість задоволення позову в частині скасування наказів про зарахування до списків частини.
Доводи апелянта про ігнорування його заяви на відстрочку безпосередньо у приміщенні ТЦК та СП не спростовують встановлених обставин, оскільки позивач мав можливість подати таку заяву та відповідні документи про інвалідність протягом усього періоду перебування на обліку, дотримуючись обов`язків, передбачених статтею 38 Закону № 2232-XII. Відсутність активних дій з боку позивача щодо актуалізації своїх даних у реєстрі «Оберіг» або офіційного повідомлення про стан здоров`я до моменту мобілізації покладає на нього ризик настання відповідних правових наслідків. 
Таким чином, рішення суду першої інстанції базується на всебічному дослідженні доказів, відповідає сталій практиці Верховного Суду щодо «незворотності мобілізації» та принципу правової визначеності, а апеляційна скарга не містить обґрунтованих підстав для його скасування.

V. ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду першої інстанції не спростовують.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставин справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 лютого 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуюча	 		Гнап Д.Д.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Сушко О.О.    Яремчук К.О.