П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 712/10485/25
Провадження № 22-ц/4815/416/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Боймиструка С.В., суддів: Шимківа С.С., Хилевич С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 25 листопада 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :
У серпні 2025 року Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" (далі позивач) звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 (далі відповідач, позичальник) про стягнення заборгованості за кредитним договором №3780961 від 11 червня 2021 у розмірі 26 884.36 грн. Також просив стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. та 7000.00 грн. витратити на професійну правничу допомогу.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 11.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі ТОВ «Мілоан») та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи укладено електронний договір №3780961, шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписано позичальником електронним підписом, вчиненим одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
За умовами цього договору позичальник ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 5800 грн. строком на 30 календарних днів, до 11.07.2021, зі сплатою відсотків 3480 грн., які нараховуються за ставкою 2,0 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, тип відсоткової ставки за даним договором фіксована, та за стандартною процентною ставкою 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування.
Вказує, що ТОВ «Мілоан» виконало у повному обсязі свої зобов`язання за вказаним кредитним договором, перерахувало суму кредиту на картковий рахунок позичальника.
Відповідач ОСОБА_1 своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти у визначений договором строк не повернув, проценти за користування кредитом не сплатив.
Станом на 23.06.2025 прострочена заборгованість за кредитом становить 26 884.36 грн., з яких: 5626 грн. 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 20156 грн. 36 коп. - заборгованість за відсотками, 1102 грн. 00 коп. - заборгованість за комісією.
29.09.2021 року ТОВ «Мілоан» відступило право грошової вимоги за вказаним кредитним договором Товариству з обмеженою відповідальністю ФК «Кредит-Капітал» (далі ТОВ ФК «Кредит-Капітал») на підставі договору відступлення прав вимоги №76-МЛ від 29.09.2021 р.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 25 листопада 2025 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит- Капітал" заборгованість за кредитним договором №3780961 від 11 червня 2021 в розмірі 9106 грн. 00 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю " Фінансова компанія "Кредит- Капітал" понесені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 820 грн. 71 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмежженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2371 грн. 60 коп.

У поданій апеляційній скарзі представник ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції таким, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, при неповному застосуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи, виходячи з наступного.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відмовляючи частково в задоволені позову, суд першої інстанції у вищезазначеному рішенні суду зазначив стягнути на користь ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" у розмірі 9106.00 грн., що складається з суми кредиту та відповідно до п. 1.4 Договору сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі плата) у встановлений п. 1.4 Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі та умовах та в строки/терміни, визначені Договором, заборгованість за нарахованими процентами у базовий період 30 днів (п. 1.3 Договору). 
Так як, відповідач продовжив користуватись кредитними коштами після строку визначеним в п. 1.3. Кредитного договору, тому до нього було застосовано пролонгацію на стандартних базових умовах передбачену п. 2.3.1.2 Кредитного договору, а тому строк кредитування було продовжено на 60 днів, за який щодня нараховується проценти 5,00% від тіла кредиту (п. 2.3.1.2. та п. 1.6. кредитного договору).
Вищезазначене свідчить про те, що суд належним чином не з`ясував обставини, що мають значення для справи, а саме щодо належного строку договору, що стало результатом часткового задоволення позову, а відтак і наслідком прийняття незаконного та необґрунтованого рішення.
Покликаючись на п. 2.3.1.2. пролонгація на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції помилково дійшов до висновку, що розрахунок заборгованості за відсотками проведено позивачем поза межами строку кредитування, що є прямою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Дані умови чітко прописані у кредитному договорі № 3780961 від 11.06.2021 року, що є підтвердженням того, що позичальник надає свою згоду на укладення кредитного договору, позичальник також погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє і зобов`язується неухильно дотримуватися умов кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства та є невід`ємною частиною договору.
При цьому сума та розрахунок заборгованості за кредитним договором №3780961 від 11.06.2021 року було передано позивачу від первинного кредитора ТзОВ «Мілоан», згідно Договору відступлення прав вимоги №76-МЛ від 29.09.2021 р., тобто після отримання права вимоги до відповідача позивачем жодних нових сум щодо стягнення заборгованості не нараховувалося.
З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю, стягнувши з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" заборгованість за кредитним договором №3780961 від 11 червня 2021 у розмірі 26 884.36 грн. та судові витрати.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного вкидання зобов`язання.
Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
За правилами ст.ст. 626, 628, 638 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Частиною першою ст. 1054, ст.ст. 1055, 10561 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Законом України "Про електронну комерцію" № 675-VIII (далі - Закон № 675-VIII) встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Частиною третьою ст. 5 Закону № 675-VIII установлено, що правочин не може бути визнано недійсним у зв`язку з його вчиненням в електронній формі, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII).
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Разом з тим відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 11 червня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 3780961, відповідно до умов якого Товариство надало відповідачу грошові кошти, а відповідач зобов`язалася повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у термін, встановлений договором та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором.
Відповідно до п. 1.2. сума кредиту становить 5800 грн. Кредит надається загальним строком на 30 днів, з 11.06.2021 року до 11.07.2021 року.
Відповідно до п. 1.5.1. комісія за надання кредиту 1102 грн., яка нараховується за ставкою 19,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту.
Згідно п. 1.5.2. проценти за користування кредитом 3480 грн., які нараховуються за ставкою 2,00 % від фактичного залишку кредиту за кожний день строку користування кредитом. Відповідно до п. 1.6. проценти за користування кредитом, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 5.00 % від фактичного залишку кредиту за кожний день строку користування кредитом протягом поточного періоду.
Відповідно до пункту 2.1. договору, кредит надається позичальнику безготівково на картковий рахунок.
Згідно із пунктом 3.3.2 договору позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі передбачені цим договором у порядку, строки та терміни передбачені п.п. 1.1.-1.6 та п. 2.4 цього договору.
Згідно із пунктом 7.1 цей договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
Додатком № 1 до договору є графік платежів, згідно з яким визначено до сплати сума кредиту, проценти за користування кредитом, комісія за надання кредиту.
Згідно із довідкою ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію відповідач ОСОБА_1 ідентифікований ТОВ «Мілоан», як позичальник за укладеним договором, оскільки акцептував, підписавши 11.06.2021 року аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора, направленого на номер телефону, договір про споживчий кредит.
Анкета-заява на кредит №3780961 від 11.06.2021 року містить відомості щодо погодження отримання кредиту відповідачем ОСОБА_1 у ТОВ «Мілоан».
Платіжним дорученням №48520409 від 11.06.2021 року підтверджено факт перерахування ТОВ "Мілоан" кредитних коштів у сумі 5800 грн. позичальнику ОСОБА_1 .
Відповідно до відомостей про щоденні нарахування та погашення,, виписки з особового рахунка за Кредитним договором №3780961 станом на 11.06.2025 заборгованість відповідача перед позивачем становить 26 884 грн. 36 коп., з яких: 5626 грн. 00 коп. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 20 156 грн. 36 коп.- прострочена заборгованості за відсотками, 1 102 грн. - прострочена заборгованості за комісією.
29 вересня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №76-МЛ, відповідно до умов якого та у відповідності до ст. 512 ЦК України ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «Мілоан», в тому числі і до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № №3780961 від 11.06.2021 року.
Згідно витягу з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №76- МЛ від 29.09.2021 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 26 884 грн. 36 коп., з яких: 5 626 грн. - прострочена заборгованості за сумою кредиту; 20 156 грн. 36 коп. - прострочена заборгованості за відсотками, 1102 грн. - прострочена заборгованості за комісією.
Суд попередньої інстанції встановив, що свій обов`язок позивач виконав, а відповідачем не спростовано факт укладення зазначеного кредитного договору, отримання кредитних коштів та наявність простроченої заборгованості за кредитом.
Суд першої інстанції задоволивши позов частково, виходив із аналізу виписки з особового рахунку та розрахунку заборгованості за кредитним договором №3780961 від 11.06.2021 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» вбачається, що нарахування відсотків за користування кредитом в сумі 20156 грн. 36 коп. здійснювалося з 11.06.2021 до 23.06.2025.
Разом із тим пунктом 1.3 кредитного договору передбачено, що строк кредитування становить 30 днів. Тобто відсотки в сумі 20 156 грн. 36 коп. позивачем нараховано поза межами строку кредитування.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за процентами підлягають до задоволення частково, в сумі 3480 грн. 00 коп. (2%*5800.00*30), тобто у межах строку кредитування.
Що узгоджується з висновками викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13 та від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
З наведеного вбачається, що протягом дії договірних відносин розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року в справі №910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за "користування кредитом", так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника.
Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживаачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
Відсутність позову про визнання кредитного договору неукладеного як оспорюваного правочину чи заперечень щодо його умов не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом кредитора до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Тому при стягненні заявленої позивачем заборгованості слід керуватися чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, в т.ч. графіком платежів та анкетою-заявою, а не завуальованими, двозначними умовами, які дозволили кредитодавцю нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом поза чітко вказаного строку кредитування та загальної вартості кредиту.
При цьому відсутні підстави вважати пролонгованим строк кредитування.
Так, суд першої інстанції з`ясував, що пунктом 2.3 договору було визначено умови пролонгації строку кредитування.
Продовження вказаного в пункті 1.3 договору строку кредитування могло відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах (п. 2.3.1 договору).
За умовами п. 2.3.1.1 договору для продовження строку кредитування на пільгових умовах позичальник мав вчинити дії, передбачені розділом 6 правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості за кредитом. Можливі періоди продовження строку кредитування, максимальні ставки комісії за управління та обслуговування кредиту у відсотках від поточного залишку кредиту становили: 3 дні - 3 відсотки комісії; 7 днів - 5 відсотків комісії; 15 днів - 10 відсотків комісії.
Якщо позичальник здійснював продовження строку (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який було продовжено строк кредитування, нараховувалися за ставкою, визначеною п. 1.5.2 договору.
Пунктом 2.3.1.2 договору передбачено пролонгацію на стандартних (базових) умовах. Позичальник міг збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням усіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувалося щоразу, коли позичальник продовжував користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не могло перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, указаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищував 60 днів, таке продовження здійснювалося на кількість днів, що залишилася до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Якщо позичальник здійснював продовження строку (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який було продовжено строк кредитування, нараховувалися за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п. 1.6 договору.
Водночас колегія суддів не може з цим погодитися, оскільки відповідна умова кредитного договору встановлювалися як міра відповідальності за неповернення кредитних коштів і, безсумнівно, спонукала кредитора збільшувати суму грошового зобов`язання на власний розсуд виключно на вигідних для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника.
Також колегія суддів переглядаючи рішення в частині стягнення з відповідача комісії за вказаним кредитним договором в сумі 1102 грн., суд попередньої інстанції прийшов до переконання, що відсутні підстави для нарахування та стягнення з відповідача комісії за вказаним кредитним договором, оскільки такі умови договору суперечать ст. 11, 12 Закону України «Про споживче кредитування» та є нікчемними в силу закону.
Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Виходячи з аналізу вимог п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 8, ч. 1 ст.1, ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст. 11 Закону України "Про споживче кредитування", які викладені у постанові від 13 липня 2022 року в справі №496/3134/19, така форма витрат як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.
Тобто спеціальним законодавством прямо визначені законні права позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).
Тому, обґрунтованою за правочином №3780961 від 11.06.2021 є заборгованість, що складається з: 5626 грн. 00 коп. заборгованості за тілом кредиту, 3480 грн. 00 коп. - відсотків за користування кредитом упродовж тридцятиденного строку та 1102.00 гривень комісії, разом – 10 208.00 грн.
За цих обставин апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення змінити в частині оспорюваних грошових сум.
Підставою для зміни рішення суду першої інстанції відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" задовольнити частково.
Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 25 листопада 2025 року року змінити, стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" заборгованість за договором №3780961 від 11.06.2021 року в розмірі 10 208 (десять тисяч двісті вісім) гривні 00 копійок, що складається з: 5626 грн. 00 коп. заборгованості за тілом кредиту; 3480 грн. 00 коп. відсотків за користування кредитом та 1102.00 гривень комісії.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя       Боймиструк С.В.

Судді:         Шимків С.С.

Хилевич С.В.