ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2026 року
м. Київ
справа № 460/2924/18
провадження № 61-9307св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сердюка В. В.,
учасники справи:
позивач - Яворівська квартирно-експлуатаційна частина (району),
відповідачі: Новояворівська міська рада Яворівського району Львівської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника Яворівської 
квартирно-експлуатаційної частини (району) - Прийми Ірини Степанівни, на постанову Львівського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року в складі колегії суддів: Крайник Н. П., Левика Я. А., Шандри М. М.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
1. У липні 2018 року Яворівська квартирно-експлуатаційна частина (району) (далі - Яворівська КЕЧ) звернулася до суду з позовом до Новояворівської міської ради Яворівського району Львівської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просила визнати недійсним розпорядження органу приватизації Старичівської сільської ради Яворівського району Львівської області № 22 від 13 жовтня 2016 року з дати його прийняття; визнати недійсним з дати видання та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане Старичівською сільською радою Яворівського району Львівської області, НОМЕР_4 від 16 листопада 2016 року на житлову квартиру АДРЕСА_1 , видані на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
2. Позов мотивований тим, що до основних завдань Яворівської КЕЧ належить забезпечення військових частин (установ, підприємств та організацій) казармено-житловим фондом і комунальними спорудами, їх технічною експлуатацією. Згідно Положення про Яворівську КЕЧ майно, яким користується Яворівська КЕЧ, є державною власністю, закріплюється за нею на праві оперативного управління з правом вчинення щодо нього будь-яких дій, що не суперечать чинному законодавству. 
3. Відповідно до Положення на Яворівську КЕЧ покладено обов`язок та повноваження щодо утримання житлового фонду. В зоні відповідальності Яворівської КЕЧ знаходиться Старицький гарнізон, в якому проходив службу військовослужбовець ОСОБА_1 . 
4. 16 березня 2005 року Яворівська КЕЧ видала ОСОБА_1 ордер № 5 на право зайняття двокімнатної квартири в с. Старичі Яворівського району Львівської області. 
5. Відповідно до наказу заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 31 березня 2006 року № 68 ОСОБА_1 переведений для подальшого проходження служби у Військову частину НОМЕР_1 та наказом командира Військової частини НОМЕР_2 № 73 від 08 квітня 2006 року виключений зі списків особового складу частини. 
6. Вибувши зі своєю сім?єю до нового місця служби в інший гарнізон, ОСОБА_1 службову квартиру АДРЕСА_1 не здав. У зв?язку з цим, 03 квітня 2012 року командиром Центру забезпечення навчального процесу було подано позов до Яворівського районного суду Львівської області з вимогою про визнання ордера № 5 від 16 березня 2005 року недійсним, визнання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 такими, що втратили право на користування двокімнатною службовою квартирою та зобов?язання ОСОБА_1 здати Яворівській КЕЧ зазначене житлове приміщення. 
7. Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 12 червня 2017 року в справі № 1329/1730/12 позов військової частини НОМЕР_3 задоволено. Після набрання зазначеним рішенням законної сили, командування Військової частини НОМЕР_3 звернулось з заявою до Яворівського районного відділу державної виконавчої служби про його примусове виконання, однак, виконавче провадження було закрито, оскільки в ході вчинення виконавчих дій було з`ясовано, що ОСОБА_1 під час розгляду справи № 1329/1730/12 звернувся до Старичівської сільської ради з заявою про видачу свідоцтва про право власності на спірну квартиру, а Старичівська сільська рада в свою чергу, будучи залученою до участі у справі № 1329/1730/12 в якості третьої особи, неправомірно прийняла рішення про приватизацію квартири, якій розпорядженням голови Яворівської районної державної адміністрації № 556 від 18 серпня 2005 року надано статус службової.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
8. Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 24 липня 2024 року позов задоволено.
9. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Старичівської сільської ради Яворівського району Львівської області від 13 жовтня 2016 року № 22.
10. Визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане Старичівською сільською радою Яворівського району Львівської області НОМЕР_4 від 16 листопада 2016 року на житлову квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
11. Здійснено розподіл судових витрат.
12. Суд першої інстанції дійшов висновку, що приватизації не підлягають квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а їх приватизація можлива лише у випадку виключення з числа службових за наявності клопотання підприємства, установи, організації та відповідного рішення на це виконавчого комітету районної, міської в місті Ради народних депутатів. Тому, встановивши, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 приватизовано житлову квартиру, яка має статус службової та відповідно до статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не може бути приватизованою, місцевий суд виснував про порушення порядку приватизації Старичівською сільською радою Яворівського району Львівської області житлової квартири АДРЕСА_1 , що є підставою для задоволення позову.
13. Постановою Львівського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено. 
14. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду, встановивши, що 07 грудня 2021 року між відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , на підставі якого спірна квартира відчужена на користь ОСОБА_4 , яка не була залучена до участі в розгляді справи, дійшов висновку, що вказане є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад учасників справи, що відповідає висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 203/2/19.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
15. У липні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника Яворівської КЕЧ - Прийми І. С., на постанову Львівського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року.
16. Ухвалою Верховного Суду від 07 серпня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
17. У касаційній скарзі Яворівська КЕЧ, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.
18. Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц, від 10 жовтня 2020 року в справі № 705/3876/18, від 16 лютого 2024 року в справі № 902/1331/22, від 10 липня 2024 року в справі № 760/10769/22 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
19. Касаційна скарга мотивована тим, що спір у даній справі вирішується за рахунок тих відповідачів, чиї дії (бездіяльність) безпосередньо спричинили прийняття оскаржуваного рішення, саме вони несуть відповідальність за наслідки цього незаконного рішення та повинні відповідати за позовом.
20. На переконання заявника, у справі № 460/2924/18 предметом спору є лише скасування розпорядження органу приватизації та виданого свідоцтва про право власність на нерухоме майно, вимоги про витребування спірної квартири у нового власника ОСОБА_4 в цій справі не заявлялися.Питання щодо нового власника вирішується в окремому провадженні про витребування майна, яке перебуває на розгляді в Яворівському районному суді Львівської області (справа № 944/1877/23). Саме цей позов є належним способом захисту речового права та визначення долі спірного майна. За відсутності договірних відносин між позивачем і новим власником ефективним способом захисту є віндикаційний позов, а не обов`язкове залучення нового власника як співвідповідача у справі про оспорення попередньої приватизації. Окремий віндикаційний процес забезпечує належний захист прав нового власника - ОСОБА_4 , а тому його відсутність у даній справі не є істотним порушенням норм процесуального права, як помилково зазначає суд апеляційної інстанції та не впливає на правильність вирішення справи.
21. Таким чином, залучення нового власника як співвідповідача у даній справі не є обов`язковим, оскільки питання щодо нового власника спірної квартири вирішується в окремому провадженні про витребування майна.
Відзив на касаційну скаргу від інших учасників справи до Верховного Суду не надходив
Фактичні обставини справи, встановлені апеляційним судом
22. 16 березня 2005 року Яворівська КЕЧ видала ОСОБА_1 ордер № 5 на право зайняття двокімнатної квартири в с. Старичі Яворівського району Львівської області на склад сім`ї із двох осіб ( ОСОБА_1 , дружина - ОСОБА_2 ).
23. Розпорядженням Яворівської районної державної адміністрації Львівської області «Про надання квартирам статусу службових» № 556 від 18 серпня 2005 року квартирі АДРЕСА_2 надано статус службової.
24. Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 12 червня 2017 року у справі № 1329/1730/12 визнано недійсним ордер № 5 від 16 березня 2005 року, виданий Яворівською КЕЧ, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнано такими, що втратили право на користування двокімнатною службовою квартирою АДРЕСА_1 , та зобов`язано ОСОБА_1 здати Яворівській КЕЧ двокімнатну службову квартиру за адресою АДРЕСА_3 за актом приймання-передачі, до якого додати дефектний акт квартири та довідку про сплату квартирної плати та комунальних послуг.
25. 16 листопада 2016 року Старичівською сільською радою Яворівського району Львівської області на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 видано свідоцтво НОМЕР_4 про право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
26. У травні 2019 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до Яворівської районної державної адміністрації Львівської області про визнання протиправним та скасування розпорядження Яворівської РДА Львівської області № 556 від 18 серпня 2005 року про надання квартирі АДРЕСА_2 статусу службової.
27. Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 22 червня 2021 року у справі № 460/2236/19, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 17 травня 2022 року та постановою Верховного Суду від 27 листопада 2023 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування розпорядження Яворівської РДА Львівської області № 556 від 18 серпня 2005 року з підстав, що таке прийнято головою районної адміністрації в межах його повноважень та компетенції.
28. 07 грудня 2021 року між відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , на підставі якого спірна квартира відчужена на користь ОСОБА_4 .
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
29. Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
30. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
31. Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
32. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
33. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
34. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
35. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
36. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
37. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
38. Позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно (частина перша статті 50 ЦПК України).
39. Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).
40. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 70), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження 
№ 14-376цс18, пункт 66), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19, пункт 27), від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17 (провадження № 14-46цс20, пункт 33.2). Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (пункт 8.10. постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 910/15792/20 (провадження № 12-31гс22)).
41. Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18, пункти 40, 41).
42. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08 липня 2021 року у справі № 918/56/20 (918/1185/20) зазначено: «належним відповідачем є така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, тоді як неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Визначення позивачем у справі складу сторін має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам».
43. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 910/17792/17 (провадження № 12-280гс18) зазначено, що підставою для вступу (залучення) в судовий процес третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, є її заінтересованість у результатах вирішення спору - ймовірність виникнення у майбутньому в неї права на позов або пред`явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача. Водночас предмет спору повинен перебувати за межами цих правовідносин, інакше така особа може мати самостійні вимоги на предмет спору. Для таких третіх осіб неможливий спір про право з протилежною стороною в зазначеному процесі. Якщо такий спір допускається, то ця особа повинна мати становище співвідповідача у справі, а не третьої особи.
44. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 травня 2023 року у справі № 201/2760/20 (провадження № 61-2790св23) вказано, що «процесуальне становище третьої особи є відмінним від процесуального становища відповідача. При цьому суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, розглядаючи спір між сторонами, оскільки відповідно до частини першої статті 53 ЦПК України така особа вступає у справу або залучається до участі у справі на стороні позивача або відповідача у разі, коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Наведений правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 766/8113/17 та від 29 червня 2022 року у справі № 753/7478/18.
45. Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням потрібного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад (постанова Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 (провадження № 61-9953св20)).
46. Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2022 року в справі № 457/726/17 (провадження 
№ 61-43201св18)).
47. Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 300/808/19 (провадження № 61-11144св22)).
48. Отже, встановлення належності відповідачів є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає. Тому пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною та безумовною підставою для відмови в позові незалежно від доводів учасників справи, стадії її розгляду або залучення такої особи (осіб) до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2024 року у справі № 932/163/21 (провадження № 61-6730св23)).
49. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
50. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
51. У цій справі, Яворівська КЕЧ, звернувшись до суду з позовом, просила визнати недійсним розпорядження органу приватизації та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане Старичівською сільською радою від 16 листопада 2016 року на квартиру АДРЕСА_1 , видані на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що стало підставою реєстрації 10 серпня 2017 року вказаного речового права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
52. Апеляційним судом встановлено, що 07 грудня 2021 року між відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , на підставі якого спірна квартира відчужена на користь ОСОБА_4 .
53. Вказана інформація була в розпорядженні Яворівського районного суду Львівської області до ухвалення ним судового рішення.
54. Так, 22 лютого 2024 року Яворівська КЕЧ звернулася до суду із заявою, в якій повідомила про укладення вищезазначеного договору та зміну фактичного місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 . Разом з тим, клопотання про залучення ОСОБА_4 співвідповідачем, позивач не заявляв.
55. Львівський апеляційний суд обґрунтовано вважав, що позовні вимоги полягають у скасуванні набуття відповідачами права власності на майно (квартиру), реєстрація в державному реєстрі про що стала підставою про відчуження квартири особі, яка не залучена до участі у справі, а саме ОСОБА_4 .
56. Тобто, спір, який виник у цій справі, безпосередньо стосується законності набуття первинної реєстрації права власності шляхом приватизації житлового приміщення (квартири) й, відповідно, подальшої законності відчуження цього майна, тому скасування або підтвердження законності свідоцтва про право власності неминуче вплине на права та обов`язки останнього набувача вказаного майна та можливість реалізовувати свої правомочності в подальшому. А отже, саме ОСОБА_4 , як останній набувач квартири, є суб`єктом матеріального правовідношення, права та інтереси якої зміняться внаслідок судового рішення в цій справі.
57. Фактичне обмеження ОСОБА_4 на участь в судовому спорі, в якому вирішується питання законності первинної реєстрації права власності на квартиру, може свідчити про істотне порушення її права на судовий захист та принцип змагальності.
58. Вирішення питання про законність розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на нерухоме майно лише за участю органу місцевого самоврядування та попередніх власників, які відчужили майно, спотворює природу спірних правовідносин, адже останні не є суб`єктом речового права і не є носієм того матеріального інтересу, проти якого спрямований позов. У такій ситуацій розгляд справи без залучення цієї особи у належному статусі є недопустимим та порушує вимоги статей 12, 13, 49, 50, 51 ЦПК України.
59. Проте, позивач у цій справі клопотань про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв.
60. При цьому, за змістом висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у пункті 36 постанови від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, що пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно.
61. За таких обставин апеляційний суд дійшов правильного висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позову в зв`язку з незалученням співвідповідача ОСОБА_4 .
62. Відповідно безпідставними є доводи касаційної скарги, що залучення нового власника як співвідповідача у даній справі не є обов`язковим, оскільки питання щодо нового власника спірної квартири вирішується в окремому провадженні про витребування майна. 
63. Так само, в контексті зроблених висновків Верховного Суду в цій справі, відхиляються доводи касаційної скарги, що спір у даній справі вирішується за рахунок тих відповідачів, чиї дії (бездіяльність), безпосередньо спричинили прийняття оскаржуваного рішення, саме вони несуть відповідальність за наслідки цього незаконного рішення та повинні відповідати за позовом.
64. Доводи касаційної скарги про неврахування судами попередніх інстанцій висновків про застосування норм права у подібних спірних правовідносинах, які викладені у наведених заявником постановах Верховного Суду, є необгрунтованими, оскільки висновки суду апеляційної інстанції не суперечать висновкам суду касаційної інстанції, на які посилається заявник у касаційній скарзі.
65. Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89, 367, 368 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
66. Отже, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а у значній мірі зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
67. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).
68. Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
69.  Розглянувши справу в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення апеляційної інстанції - без змін, тому судовий збір покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу представника Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району) - Прийми Ірини Степанівни, на постанову Львівського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року залишити без задоволення.
2. Постанову Львівського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді Н. Ю. Сакара
О. М. Осіян
В. В. Сердюк