ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 травня 2026 року	справа № 380/6363/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -
в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 із вимогами:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 01 березня 2018 року по 11 січня 2022 року в неповному обсязі, а саме: з порушенням абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 різницю індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 11 січня 2022 року в загальній сумі 172309,74 грн, відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, із одночасним відрахуванням 1,5 % військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в порушення вимог абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок № 1078), у період з 01.03.2018 до 11.01.2022 йому не було нараховано та виплачено індексацію-різницю грошового забезпечення, право на яку виникає у разі, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір підвищення доходу не перевищує суми можливої індексації, що склалася у цьому місяці. Вказав, що з 01.03.2018 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704, якою встановлено нові (підвищені) розміри окладів військовослужбовців, тому березень 2018 року є місяцем підвищення доходу, за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для подальшої індексації. Зазначив, що у березні 2018 року розмір підвищення його доходу (745,96 грн) є меншим за суму можливої індексації (4463,15 грн), а тому йому належить виплата індексації-різниці в розмірі 3717,19 грн щомісячно. Загальний розмір недоплаченої індексації-різниці за період з 01.03.2018 по 11.01.2022 позивач визначив у сумі 172309,74 грн. Вважає бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати такої індексації протиправною, відтак звернувся до суду із цим позовом.
Ухвалою від 13.04.2026 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами, та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив повністю. Відповідач зазначив, що дії командування Військової частини НОМЕР_1 є правомірними, вчиненими в межах повноважень та у спосіб, передбачений законодавством. Вказав, що оскільки березень 2018 року є базовим місяцем, у якому значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків, індексація грошового забезпечення за період з березня 2018 року по листопад 2018 року не нараховувалася, а право на поточну індексацію виникло лише з грудня 2018 року, з якого індексація позивачу нараховувалася та виплачувалася у повному обсязі. Зауважив, що Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» і Порядок № 1078 у редакції, чинній у спірний період, не містять поняття «фіксованої суми індексації», а застосування позивачем щомісячної фіксованої індексації-різниці ґрунтується на положеннях Порядку № 1078 у редакції, яка не діяла на час виникнення спірних правовідносин. Послався на постанови Верховного Суду від 09.09.2022 у справі № 600/524/21-а, від 15.06.2022 у справі № 520/4061/21, від 02.11.2022 у справі № 120/12718/21-а, від 22.12.2022 у справі № 380/14479/21. Окремо зазначив, що розрахунок індексації є компетенцією органу, а суд не може підміняти суб`єкта владних повноважень. Стосовно вимоги про компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб вказав на її передчасність, оскільки відповідний обов`язок виникає одночасно з виплатою нарахованої індексації. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.
Суд вивчив матеріали справи, з`ясував обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідив докази, якими вони обґрунтовуються, та встановив таке.
ОСОБА_1 проходив військову службу, зокрема у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою про проходження військової служби, посвідченням офіцера та іншими матеріалами справи.
Листом від 20 лютого 2026 року № 329 Військова частина НОМЕР_1 надала позивачу копію довідки про нараховане та виплачене щомісячне грошове забезпечення й індексацію за період з 01.01.2016 по 11.01.2022, з якої вбачається, що індексація грошового забезпечення позивача з березня 2018 року по листопад 2018 року включно становила 0,00 грн, а індексація-різниця у спірний період не нараховувалася й не виплачувалася.
Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати індексації-різниці грошового забезпечення протиправною, тому звернувся до суду із цим позовом.
При вирішенні спору по суті суд керується таким.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина третя статті 9 Закону № 2011-XII).
Преамбулою Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 № 1282-XII (далі - Закон № 1282-XII) встановлено, що цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.
У статті 1 Закону № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до статті 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюються на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, визначає Порядок № 1078.
До спірних правовідносин суд застосовує положення пункту 1-1 Порядку № 1078, згідно з яким підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року.
Згідно з пунктом 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню; підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Суд при розгляді справи, в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 19.07.2019 у справі № 240/4911/18.
Надаючи оцінку аргументам позивача про наявність у нього права на отримання так званої індексації-різниці та запереченням відповідача, суд виходить з такого.
Відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 5 Порядку № 1078 сума індексації у місяці підвищення грошових доходів не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
У разі зростання грошового доходу за рахунок інших його складових без підвищення тарифних ставок (посадових окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення грошового доходу. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (посадового окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові грошового доходу, які не мають разового характеру.
Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац шостий пункту 5 Порядку № 1078 додатково вказує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.
У постанові від 20.04.2023 у справі № 320/8554/21 Верховний Суд виснував, що Порядок № 1078 передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, умовно кажучи, поточної та індексації-різниці. Суми цих індексацій можуть нараховуватися і одночасно, і окремо одна від одної. У разі виникнення спору щодо індексації грошових доходів коло обставин, які є істотними для справи, факти, що підлягають встановленню, характер спірних правовідносин та матеріальний закон, який їх регулює, залежать від виду індексації, з приводу якої існує спір.
Суд звертає увагу, що предметом цього спору є саме індексація-різниця, тоді як правовідносини щодо нарахування й виплати поточної індексації з 01.03.2018 сторонами не оспорюються. Відтак посилання відповідача на правомірність нарахування поточної індексації з грудня 2018 року та на відсутність у законодавстві поняття «фіксованої суми індексації» не спростовують доводів позивача щодо права на індексацію-різницю, оскільки стосуються іншого виду індексації.
Системний аналіз пункту 1, абзаців четвертого, шостого пункту 5 Порядку № 1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає суду підстави зробити висновок, що нарахування й виплата індексації-різниці мають щомісячний фіксований характер, гарантуються законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.
Враховуючи те, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та з огляду на правила й умови нарахування суми індексації-різниці, які встановлені абзацами третім, четвертим, шостим пункту 5 Порядку № 1078, суд дійшов висновку, що повноваження військової частини щодо виплати цієї суми не є дискреційними. Своєю чергою, посилання відповідача на дискреційний характер таких повноважень та на неможливість підміни судом суб`єкта владних повноважень є безпідставними, оскільки за наявності визначених Порядком № 1078 умов нарахування й виплата індексації-різниці є обов`язком, а не правом органу.
З урахуванням того факту, що 01.03.2018 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704, якою були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців, та з огляду на правила пунктів 5, 10-2 Порядку № 1078, березень 2018 року став місяцем підвищення доходу позивача, за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.
Системний і цільовий способи тлумачення абзаців третього, четвертого пункту 5 Порядку № 1078 дають суду підстави зробити висновок, що у зв`язку із підвищенням у березні 2018 року доходу позивача відповідачу належало вирішити питання, чи має останній право на отримання суми індексації-різниці, а якщо так, то у якій сумі.
Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах від 23.03.2023 у справі № 400/3826/21, від 29.03.2023 у справі № 380/5493/21, від 06.04.2023 у справі № 420/11424/21, від 20.04.2023 у справі № 320/8554/21, від 22.06.2023 у справі № 520/6243/22, від 30.11.2023 у справі № 420/5384/23.
Окремо суд зазначає, що у постанові від 28.09.2022 у справі № 400/1119/21 Верховний Суд, направляючи справу на новий розгляд у частині позовних вимог за період з 01.03.2018 по 01.08.2020, вказав, що для правильного вирішення вимог позивача щодо індексації грошового забезпечення суди повинні установити, чи відбувалося у відповідний період зростання розміру постійних складових грошового забезпечення позивача.
Відповідно до довідки про нараховане та виплачене щомісячне грошове забезпечення та індексацію за період з 01.01.2016 по 11.01.2022, виданої відповідачем, суд встановив, що у період з 01.03.2018 відповідач не нараховував і не виплачував позивачу цей вид індексації (індексацію-різницю).
Суд зазначає, що з огляду на абзац четвертий пункту 5 Порядку № 1078 позивач (військовослужбовець) має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року. Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.
Отже, для застосування вищенаведених положень Порядку № 1078 та встановлення наявності/відсутності у позивача права на індексацію-різницю, враховуючи висновки Верховного Суду, суд повинен встановити:
- розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А);
- суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б);
- чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).
Розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року. В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення друге абзацу п`ятого пункту 5 Порядку № 1078).
Сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 Порядку № 1078).
Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби. У такому випадку відповідно до абзацу четвертого пункту 5 Порядку № 1078 сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).
З метою визначення у позивача права на індексацію-різницю, з довідки про нараховане та виплачене щомісячне грошове забезпечення та індексацію, виданої відповідачем, суд встановив, що грошове забезпечення позивача за лютий 2018 року склало 15000,00 грн (з урахуванням військового збору 1,5 %), а грошове забезпечення позивача за березень 2018 року склало 15745,96 грн (з урахуванням військового збору 1,5 %). Вказані розміри грошового забезпечення не заперечуються відповідачем.
Таким чином, розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А) становить 745,96 грн (15745,96 грн - 15000,00 грн).
Визначаючи суму можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року (Б), як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків, суд враховує величину приросту індексу споживчих цін 253,3 %, на що звертав увагу Верховний Суд у постанові від 22.06.2023 у справі № 520/6243/22.
У березні 2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складав 1762,00 грн.
Відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 Порядку № 1078 сума можливої індексації за березень 2018 року розраховується як прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 березня 2018 року, помножений на величину приросту індексу споживчих цін і поділений на 100 %, тобто 1762,00 грн Ч 253,30 % / 100 % = 4463,15 грн.
Отже, правильними є висновки позивача про те, що розмір підвищення доходу (А) = 745,96 грн є меншим від суми можливої індексації в березні 2018 року (Б) = 4463,15 грн, а різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А) дорівнює 3717,19 грн (4463,15 грн - 745,96 грн).
Зважаючи на викладене, відповідач повинен був нараховувати та виплачувати позивачу індексацію-різницю в розмірі 3717,19 грн щомісячно, до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби, тобто, в межах позовних вимог, у період з 01.03.2018 по 11.01.2022.
Отже, бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати позивачу індексації-різниці в період з 01.03.2018 по 11.01.2022 є протиправною.
Стосовно доводів відповідача про відсутність бюджетних асигнувань на виплату індексації грошового забезпечення суд зазначає, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати такий вид індексації грошового забезпечення, оскільки індексація-різниця є державною гарантією щодо оплати праці та підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті незалежно від наявності відповідних видатків.
Стосовно способу захисту права позивача на отримання невиплачених сум індексації грошового забезпечення суд звертає увагу на таке.
Верховний Суд у пункті 62 постанови від 31.05.2021 у справі № 420/7110/19 зазначив, що обраний позивачем спосіб захисту повинен: а) відповідати змісту порушеного права (вимога повинна співвідноситися із обставинами порушення права чи законного інтересу); б) забезпечувати реальне поновлення прав у випадку задоволення позову.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово, зокрема у постановах від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17, зазначала, що застосування конкретного способу захисту права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним.
Суд зауважує, що у позовній заяві позивач просить суд зобов`язати відповідача нарахувати й виплатити йому індексацію-різницю грошового забезпечення у конкретній сумі. Враховуючи характер спірних правовідносин, такий спонукаючий спосіб захисту є належним та ефективним, адже здатний забезпечити реальне поновлення прав особи у випадку задоволення позову. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 20.04.2023 у справі № 320/8554/21.
З огляду на викладене, при вирішенні питання сум індексації-різниці, на які має право позивач, суд виходить з такого.
Сума індексації-різниці за період з 01.03.2018 по 11.01.2022 становить 172309,74 грн, що визначена як добуток щомісячної суми індексації-різниці 3717,19 грн на кількість повних місяців спірного періоду (46 місяців з 01.03.2018 по 31.12.2021 - 170990,74 грн) із додаванням суми за період з 01.01.2022 по 11.01.2022 (1319,00 грн). Наведений розрахунок відповідачем по суті не спростований.
Отже, з метою повного відновлення порушених прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію-різницю за період з 01.03.2018 по 11.01.2022 у розмірі 172309,74 грн, з урахуванням вимог абзацу четвертого пункту 5 Порядку № 1078 та із одночасним відрахуванням 1,5 % військового збору.
З приводу зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 (далі - Порядок № 44), грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.
Виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення. Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення (пункти 4, 5 Порядку № 44).
Зазначені положення кореспондують з пунктом 168.5 статті 168 Податкового кодексу України, який передбачає, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення військовослужбовців у зв`язку з виконанням обов`язків несення служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.
Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 22.06.2018 у справі № 812/1048/17, відповідно до яких механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, передбачає виплату такої компенсації у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб за місцем одержання грошового забезпечення одночасно з виплатою грошового забезпечення.
Суд відхиляє доводи відповідача про передчасність вимоги в цій частині, оскільки несвоєчасна виплата індексації (не в день звільнення) має місце не з вини позивача, а тому позивач не може бути позбавлений права на компенсацію суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з належної йому, але невиплаченої індексації-різниці.
Враховуючи наведене, суд вважає, що нарахування та виплату позивачу індексації-різниці грошового забезпечення необхідно проводити з урахуванням пункту 2 Порядку № 44. Тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Матеріали справи свідчать, що відповідачем не доведено правомірності оскаржуваної бездіяльності, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.
З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому позов слід задовольнити повністю.
Ураховуючи, що позивач у цій справі звільнений від сплати судового збору, такий розподілу не підлягає.
Керуючись ст.ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295 КАС України, суд, -
в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації-різниці грошового забезпечення в період з 01 березня 2018 року по 11 січня 2022 року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) різницю індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 11 січня 2022 року в загальній сумі 172309 (сто сімдесят дві тисячі триста дев`ять) грн 74 коп, з урахуванням вимог абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, із одночасним відрахуванням 1,5 % військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О.М.