ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
12 червня 2026 року 	Справа № 280/3047/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Конишевої О.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )
про визнання протиправним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
06.04.2026 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (далі – відповідач), в якій позивач просить суд: 
визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 винагороди за знищення (захоплення) озброєння та військової, бойової (спеціальної, спеціалізованої) техніки противника відповідно до Наказу Міністерства внутрішніх справ від 02.03.2016 р. № 148 “Про затвердження Інструкції про порядок та розміри виплати винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України в особливий період, під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях або проведення антитерористичної операції” у розмірі 121 800 грн за кожну одиницю знищеної техніки загальною сумою 1 096 200 грн 00 коп., оформлену листом № 10/29/12-Г-222-ЕП від 28.03.2026;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 винагороду за знищення (захоплення) озброєння та військової, бойової (спеціальної, спеціалізованої) техніки противника відповідно до Наказу Міністерства внутрішніх справ від 02.03.2016 р. № 148 “Про затвердження Інструкції про порядок та розміри виплати винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України в особливий період, під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях або проведення антитерористичної операції” у розмірі 121 800 грн за кожну одиницю знищеного бойового літака загальною сумою 1 096 200 грн 00 коп.
В обґрунтування позову позивач посилається те, що йому було відмовлено у виплаті належної винагороди за знищену (захоплену) бойову (спеціальну, спеціалізовану) техніку противника, а саме за знищення 28.01.2025 БПЛА «ЗАЛА» та 29.01.2025 БПЛА «SuperCam S350», яка сукупно складає 73 080,00 грн (36 540,00 грн за кожен БПЛА). Вважає в умовах відсутності порядку для виплати винагороди за знищене (захоплене) озброєння та військову, бойову (спеціальну, спеціалізовану) техніку противника відповідно до Наказу Міністерства внутрішніх справ від 02.03.2016 №148 у розмірі 121 800 грн за кожну одиницю знищеної техніки загальною сумою 1 096 200 грн 00 коп. Вважаючи таку відмову протиправною позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відзив на позов до суду не надходив.
Ухвалою суду від 13.04.2026 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні). Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву. 
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 
Суд, оцінивши повідомлені позивачем обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі. Ненадання відповідачем витребуваних судом документів не перешкоджає розгляду справи.
Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.
Позивач був призваний на строкову військову службу 17.11.2021, що вбачається із відповідної відмітки у графі І. “Відношення до військової служби” військового квитка позивача серії НОМЕР_4 .
01.04.2023 у віці 20 років позивач був прийнятий на військову службу за контрактом до Національної гвардії України на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 01.04.2023 № 23 о/с, що підтверджується відмітками у військовому квитку серії НОМЕР_4 .
Відповідно до довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України від 08.04.2025 р. № 3018 позивач дійсно з 21.04.2022 по 30.04.2022, з 01.05.2022 по 31.05.2022, з 01.06.2022 по 21.06.2022, з 02.07.2022 по 17.07.2022, з 21.07.2022 по 25.07.2022, з 08.09.2022 по 20.09.2022, з 26.09.2022 по 30.09.2022, з 01.10.2022 по 31.10.2022, з 01.11.2022 по 30.11.2022, з 01.12.2022 по 31.12.2022, з 01.01.2023 по 29.01.2023, з 03.02.2023 по 28.02.2023, з 01.03.2023 по 06.03.2023, з 19.03.2023 по 25.03.2023, з 29.03.2023 по 31.03.2023, з 01.04.2023 по 10.04.2023, з 18.05.2023 по 29.05.2023, 3 04.06.2023 по 27.06.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Запорізькій області
Позивач сумлінно виконував усі бойові накази та розпорядження командування, забезпечуючи знешкодження цілей противника, що вбачається із витягів з журналу бойових дій зенітної ракетно-артилерійської батареї 9 полку оперативного призначення Національної гвардії України, якими підтверджується знищення позивачем наступної техніки: 29.04.2022 близько 12:00 год - СУ-25; 29.04.2022 близько 15:00 год - СУ-25; 23.05.2022 близько 06:20 год - СУ-25; 29.05.2022 близько 08:45 год - СУ-25; 10.07.2022 близько 09:10 год - СУ-25; 13.07.2022 близько 08:38 год - СУ-25; 16.07.2022 близько 09:30 год - СУ-25; 16.07.2022 близько 22:00 год - ракети; 17.07.2022 близько 09:30 - СУ-25.
Позивачем 09.03.2026 до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України було надіслано заяву з проханням здійснити нарахування та виплату винагороди за знищення (захоплення) озброєння та військової, бойової (спеціальної, спеціалізованої) техніки противника відповідно до Наказу Міністерства внутрішніх справ від 02.03.2016 №148 у розмірі 121 800 грн за кожну одиницю знищеної техніки загальною сумою 1 096 200 грн 00 коп.
Відповідач листом № 10/29/12-Г-222-ЕП від 28.03.2026 року повідомив позивачу, що Інструкція про порядок та розміри виплати винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України в особливий період, під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях або проведення антитерористичної операції (далі - Інструкція), затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.03.2016 № 148 (зі змінами та доповненнями) має чітко визначений часовий період застосування. Звертаємо Вашу увагу, що статтею 9-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям виплачується винагорода за знищене (захоплене) озброєння та військову, бойову (спеціальну, спеціалізовану) техніку противника. Водночас зазначеним законом визначено, що порядок і умови виплати такої винагороди встановлюються Кабінетом Міністрів України. На теперішній час Кабінетом Міністрів України не врегульовано питання виплати окремої винагороди саме за знищену або пошкоджену техніку противника під час дії воєнного стану. Окрім того, відсутній актуальний на період дії воєнного стану нормативно- правовий документ Міністерства внутрішніх справ України, який би встановлював порядок обліку підтверджених фактів знищення техніки противника та механізм виплати грошової винагороди військовослужбовця НГУ. Враховуючи викладене, військова частина НОМЕР_2 не має нормативно визначених правових підстав для нарахування та виплати винагороди.
Вважаючи відмову відповідача щодо не нарахування та невиплати винагороди за знищення військової, бойової (спеціальної, спеціалізованої) техніки противника, позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (див. рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).
Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (див. рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).
Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-ХІІ).
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Указом Президента України від 24.02.2022 за №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. На момент розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
Законом, що відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 за №2011-XII (далі - Закон №2011-XII).
За змістом частини 1 статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (ч. 2 ст. 9 Закону №2011-XII).
Приписами частини 4 статті 9 Закону №2011-XII унормовано, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Відповідно до ст. 9-2 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі Закон № 2011-XII), у редакції Закону № 3633-IX від 11.04.2024, установлено, що на період дії воєнного стану (особливого періоду):
а) військовослужбовцям щомісячно виплачується додаткова винагорода на умовах, у розмірах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України;
б) військовослужбовцям виплачується винагорода за знищене (захоплене) озброєння та військову, бойову (спеціальну, спеціалізовану) техніку противника у розмірах від чотирьох до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Так, Наказом Міністерства внутрішніх справ від 02.03.2016 № 148 затверджено Інструкцію про порядок та розміри виплати винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України в особливий період, під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях або проведення антитерористичної операції (далі - Інструкція).
Відповідно до пунктів 1 розділу І Інструкції ця Інструкція визначає порядок та розміри виплати винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України (далі - військовослужбовці) за безпосередню участь у воєнних конфліктах, у заходах із забезпечення НБО, у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях (далі - заходи із забезпечення НБО) чи в антитерористичній операції (далі - АТО), інших заходах в умовах особливого періоду.
Відповідно до розділу ІІІ Інструкції за знищення (захоплення) озброєння та військової, бойової (спеціальної, спеціалізованої) техніки противника військовослужбовцям збільшується винагорода в розмірі, визначеному в додатку 3 до цієї Інструкції.
Для підтвердження факту знищення (захоплення) техніки командиром військової частини (підрозділу) подаються до вищого органу військового управління (штабу АТО, ООШ, штабу відповідного угруповання) підтвердні документи (копії та витяги з них) із зазначенням суми збільшення винагороди, що належить до виплати кожному військовослужбовцю, який брав участь у знищенні (захопленні) техніки.
На підставі отриманого розпорядчого документа (наказу) органу військового управління (штабу АТО, ООШ, штабу відповідного угруповання) про підтвердження факту знищення (захоплення) техніки військовою частиною за місцем проходження служби військовослужбовця видається наказ про виплату збільшення розміру винагороди за день, коли була знищена (захоплена) техніка.
Додатком 3 до Інструкції про порядок та розміри виплати військовослужбовцям винагороди в Національної гвардії України в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій (пункт 1 глави 3 розділу ІІІ) передбачено розмір збільшеної винагороди 121800,00 грн за знищення (захоплення) бойового літака (винищувальної та штурмової авіації), зенітного ракетного комплексу.
Відповідно до пункту 1Постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року №18 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських» в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Генеральної прокуратури України, особам рядового і начальницького складу Державної пенітенціарної служби, Державної служби з надзвичайних ситуацій та поліцейським за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у розмірах, визначених керівниками відповідних державних органів за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством соціальної політики, у межах бюджетних призначень.
Розміри винагороди визначаються пропорційно часу участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду.
Отже, постановою КМУ № 18, на виконання якої прийнято наказ Міністерства внутрішніх справ України від 02.03.2016 № 148, не встановлено розміри та порядок виплати винагороди за знищене (захоплене) озброєння та військову, бойову (спеціальну, спеціалізовану) техніку противника.
У постанові № 18 взагалі відсутні посилання на винагороду за знищене (захоплене) озброєння та військову, бойову (спеціальну, спеціалізовану) техніку противника. 
Також ця постанова прийнята не на виконання п. «б» ч. 1 ст. 9-2 Закону № 2011-XII, у редакції Закону № 3633-IX від 11.04.2024.
Відтак наказ Міністерства внутрішніх справ від 02.03.2016 р. № 148 “Про затвердження Інструкції про порядок та розміри виплати винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України в особливий період, під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях або проведення антитерористичної операції” не може вважатися нормативно-правовим актом, який прийнято уповноваженим органом з метою реалізації п. «б» ч. 1 ст. 9-2 Закону № 2011-XII, у редакції Закону № 3633-IX від 11.04.2024.
З постанови № 18 та Інструкції № 148 випливає, що цими нормативно-правовими актами врегульовано окремі правовідносини, які виникали під час проведення АТО/ОСС. Водночас застосування цих нормативно-правових актів до спірних у цій справі правовідносин є безпідставним.
Суд вважає, що на момент виникнення спірних правовідносин відповідач, який зобов`язаний діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, - не мав законодавчих підстав для виплати позивачу спірної винагороди, оскільки Законом № 2011-XII передбачено, що порядок виплати та розміри цієї винагороди встановлюються саме Кабінетом Міністрів України. Однак Кабінетом Міністрів України не було встановлено порядку виплати та розміри спірної винагороди.
Відповідач позбавлений можливості на власний розсуд визначати порядок виплати та розмір спірної винагороди, або застосовувати до спірних правовідносин інші підзаконні нормативно-правові акти, зокрема Інструкцію №188, які не відповідають вимогам п. «б» ч. 1 ст. 9-2 Закону № 2011-XII, у редакції Закону № 3633-IX від 11.04.2024.
Тому суд дійшов висновку про те, що відповідачем у спірних правовідносинах не було прийнято (вчинено) протиправних рішень, дій чи бездіяльності.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На підставі системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення виготовлено в повному обсязі 12.06.2026.

Суддя О.В. Конишева