ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року	Львів	Справа № 500/4328/25 пров. № А/857/1200/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Мандзія О.П.,
Суддів: Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Козівського ліцею ім. В. Герети Козівської селищної ради на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року у справі №500/4328/25 за адміністративним позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області до Козівського ліцею ім. В. Герети Козівської селищної ради про застосування заходів реагування,,-
суддя у І інстанції Дерех Н.В.,
дата ухвалення рішення 04.12.2025,
місце ухвалення рішення м. Тернопіль,
дата складення повного тексту рішення 04.12.2025,

В С Т А Н О В И В:
Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області (далі – апелянт, позивач) звернулося до суду з позовом до Козівського ліцею ім. В. Герети Козівської селищної ради (далі - відповідач), в якому просило застосувати захід реагування у сфері державного нагляду (контролю) шляхом зобов`язання керівника (директора) Козівського ліцею ім. В. Герети Козівської селищної ради здійснити повне зупинення експлуатації будівлі (літера А (А1) «Козівський ліцей ім. В. Герети» згідно схематичного плану наявного в технічному паспорті на нежитлові будівлі Козівського ліцею ім. В. Герети) Козівського ліцею ім. В. Герети Козівської селищної ради за адресою: 47601, Тернопільська область, Тернопільський район, селище Козова, вул. Грушевського, 5 до повного усунення порушень зазначених у даній позовній заяві. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що при проведені перевірки відповідача за наслідками пожежі виявлено порушення вимог законодавства, які на переконання Головного управління, можуть нести реальну загроза життю та здоров`ю людей, які навчаються та навчають в будівлі даного закладу, а також інших осіб, які можуть перебувати в даному приміщені. Просить врахувати, що продовження експлуатації будівель Козівського ліцею ім. В. Герети Козівської селищної ради за адресою: 47601, Тернопільська область, Тернопільський район, селище Козова, вул.Грушевського, 5 без усунення порушень вимог законодавства у сфері пожежної та техногенної безпеки становить загрозу повторного виникнення пожежі, ускладнюватиме проведення заходів щодо гасіння пожежі, перешкоджатиме проведенню евакуаційних заходів, чим буде створювати загрозу життю та здоров`ю людей, які перебувають в будівлі даного навчального закладу.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.12.2025 адміністративний позов задоволено повністю: застосовано захід реагування у сфері державного нагляду (контролю) шляхом зобов`язання керівника (директора) Козівського ліцею ім. В. Герети Козівської селищної ради здійснити повне зупинення експлуатації будівлі (літера А (А1) «Козівський ліцей ім. В. Герети» згідно схематичного плану наявного в технічному паспорті на нежитлові будівлі Козівського ліцею ім. В. Герети) Козівського ліцею ім. В. Герети Козівської селищної ради за адресою: 47601, Тернопільська область, Тернопільський район, селище Козова, вул. Грушевського, 5 до повного усунення порушень, зазначених у пункті 8 Висновку №7 від 25.04.2025 про причини виникнення пожежі.
Суд першої інстанції виходив з того, що доведеними є обставини існування порушення пожежної безпеки в Козівському ліцеї ім. В. Герети Козівської селищної ради, і ці порушення створюють загрозу життю та здоров`ю людей. Відповідачем не надано доказів, які б свідчили про повне усунення порушень на час розгляду справи.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Козівський ліцей ім. В. Герети Козівської селищної ради подав апеляційну скаргу, в якій не заперечуючи наявність порушень, зафіксованих в акті, та необхідності їх усунення, вказує про непропорційність застосування пропонованого заходу реагування.
Зазначено, що на день подання апеляційної скарги, ліцеєм виготовлена проектно-кошторисна документація: «Капітальний ремонт-усунення аварійної ситуації (наслідки пожежі) в приміщенні Козівського ліцею ім. В. Герети Козівської селищної ради (завершальні роботи)»; укладено відповідні договори №121, 270 щодо виконання робіт, здійснено заміну дверей на шляху евакуації, ширина яких відповідає нормам. 
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Позивач скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, у якому просить залишити рішення суду першої інстанції без змін. Серед іншого зазначено, що 17.04.2025 в будівлі апелянта виникла пожежа, що підтверджується Актом від 17.04.2025. Відповідно до висновку про причини виникнення пожежі від 25.04.2025 №7, причиною виникнення пожежі є коротке замикання електромережі. Площа пожежі становить близько 120м.кв. Згідно Висновку від 25.04.2025 №7 (пункт 8), під час огляду місця пожежі, в будівлі ліцею виявлено численні порушення вимог пожежної безпеки.
Як встановлено судом першої інстанції, 17.04.2025 в будівлі Козівського ліцею ім. В. Герети за адресою: 47601, Тернопільська область, Тернопільський район, селище Козова, вул.Грушевського, 5 виникла пожежа, що підтверджується Актом від 17.04.2025. Пожежею знищено матеріальні цінності про, що зазначено в Акті від 17.04.2025.
Відповідно до висновку про причини виникнення пожежі від 25.04.2025 №7, причиною виникнення пожежі є коротке замикання електромережі. Площа пожежі становить близько 120 м.кв.
Акт від 17.04.2025 та Висновок від 25.04.2025 №7 направлені до Відділу поліції №1 (м.Бережани) Тернопільського районного управління поліції ГУНП в Тернопільській області для здійснення слідчим попередньої правової кваліфікації кримінального правопорушення.
Згідно Висновку від 25.04.2025 №7 (пункт 8), під час огляду місця пожежі, в будівлі Козівського ліцею ім. В. Герети за адресою: 47601, Тернопільська область, Тернопільський район, селище Козова, вул. Грушевського, 5 виявлено наступні порушення вимог пожежної безпеки: 
1. Будівлю ліцею не обладнано автоматичною системою протипожежного захисту; 
2. Не обладнано будівлю ліцею системою захисту від прямих попадань блискавки та вторинних її проявів;
3. Дерев`яні елементи горищного покриття будівлі ліцею не оброблено засобами вогнезахисту, які забезпечують І групу вогнезахисної ефективності;
4. На першому поверсі адміністративної будівлі на шляхах евакуації встановлено двері, ширина яких становить менше 0,8м;
5. Сходові клітки, коридори, проходи та шляхи евакуації не забезпечено евакуаційним освітленням; 
6. В приміщеннях об`єкту з`єднання, відгалуження та окінцювання жил електропроводів в з`єднувальних коробках не здійснено за допомогою опресування, зварювання, паяння або затискачів;
7. Виходи на горище не влаштовано через протипожежні люки 2-го типу розмірами не менше ніж 0,6 м х 0,8 м;
8. Не забезпечено будівлю та приміщення знаками безпеки згідно з ДСТУ EN ISO 7010:2019 Графічні символи. Кольори та знаки безпеки; 
9. Опорядження (облицювання) стін на шляхах евакуації виконано з горючих матеріалів;
10. Двері сходової клітки не обладнані пристроями для самозачинення та ущільнення в притулах.;
11. Не демонтовано підсобне приміщення під сходовою кліткою;
12. Не приведено у відповідність до норм плани (схеми) евакуації людей на випадок пожежі;
13. Світильники освітлення в приміщенні 2-го корпусу не обладнано скляними ковпаками (плафонами), що забезпечують ступінь захисту не менше ІР54;
14. Приміщення кабінету зарубіжної літератури та кабінету завуча розділено дерев`яною перегородкою;
15. Приміщення кабінету математики та кабінету інформатики розділено дерев`яною перегородкою;
16. В приміщенні кабінетів математики та інформатики облицювання стін виконано з горючих матеріалів;
17. Не проведено ідентифікацію об`єкта підвищеної небезпеки;
18. Не зареєстровано декларацію відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з питань пожежної безпеки.
У зв`язку із встановленням факту вказаних порушень вимог пожежної безпеки та здійснення діяльності без зареєстрованої декларації відповідності матеріально-технічної бази суб`єкта господарювання вимогам пожежної безпеки щодо директора Козівського ліцею ім. В. Герети Козівської селищної ради Куціля Федіра Зіновійовича винесено постанову про накладення адміністративного стягнення від 17.04.2025 серії ТЕ №000069.
Наявність саме вказаних порушень вимог законодавства у сфері пожежної та техногенної безпеки стали підставою для звернення Головного управління до суду з позовом про застосування до відповідача заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю).
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Організаційно-правові засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України “Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності” (далі - Закон №877-V).
Відповідно до абзацу 2 статті 1 Закону №877-V державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Частиною першою статті 4 Закону №877-V передбачено, що державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини сьомої статті 7 Закону №877-V на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.
В силу приписів статті 47 Кодексу цивільного захисту України (далі КЦЗ України) державний нагляд (контроль) з питань цивільного захисту здійснюється за додержанням та виконанням вимог законодавства у сферах техногенної та пожежної безпеки, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій природного і техногенного характеру, за діяльністю аварійно-рятувальних служб, а також у сфері промислової безпеки та гірничого нагляду, поводження з радіоактивними відходами відповідно до Закону України “Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності”, цього Кодексу та інших законодавчих актів.
Відповідно до частин першої та другої статті 64 КЦЗ України центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, уповноважений організовувати та здійснювати державний нагляд (контроль) щодо виконання вимог законів та інших нормативно-правових актів з питань техногенної та пожежної безпеки, цивільного захисту і діяльності аварійно-рятувальних служб. Центральний орган виконавчої влади, який здійснює нагляд (контроль) у сфері техногенної та пожежної безпеки, реалізує повноваження безпосередньо і через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення.
Згідно зі статтею 66 КЦЗ України центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, здійснює державний нагляд (контроль) шляхом проведення планових та позапланових перевірок відповідно до закону.
Відповідно до пункту 12 частини першої статті 67 КЦЗ України до повноважень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, належить звернення до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, експлуатації будівель, об`єктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг, якщо ці порушення створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей.
Згідно з частиною першої статті 68 КЦЗ України посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, у разі порушення вимог законодавства з питань техногенної та пожежної безпеки, у тому числі невиконання їх законних вимог, зобов`язані застосовувати санкції, визначені законом.
У разі встановлення порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створює загрозу життю та здоров`ю людей, посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки, звертаються до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту у порядку, встановленому законом (частина друга статті 68 КЦЗ України).
Згідно з вимогами статті 70 КЦЗ України, підставою для звернення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту, до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів є: 1) недотримання вимог пожежної безпеки, визначених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами, нормами і правилами; 2) порушення вимог пожежної безпеки, передбачених нормами і правилами, під час будівництва приміщень, будівель та споруд виробничого призначення; 3) випуск і реалізація вибухопожежонебезпечної продукції та продукції протипожежного призначення з відхиленням від вимог, визначених нормативно-правовими актами або без даних щодо відповідності такої продукції вимогам пожежної безпеки; 4) нездійснення заходів щодо захисту персоналу від шкідливого впливу ймовірних надзвичайних ситуацій; 5) відсутність на виробництвах, на яких застосовуються небезпечні речовини, паспортів (формулярів) на обладнання та апаратуру або систем із забезпечення їх безперебійної (безаварійної) роботи; 6) невідповідність кількості засобів індивідуального захисту органів дихання від небезпечних хімічних речовин нормам забезпечення ними працівників суб`єкта господарювання, їх непридатність або відсутність; 7) порушення правил поводження з небезпечними речовинами; 8) відсутність або непридатність до використання засобів індивідуального захисту в осіб, які здійснюють обслуговування об`єктів підвищеної небезпеки, а також в осіб, участь яких у ліквідації наслідків надзвичайної ситуації передбачена планом локалізації і ліквідації аварій та їх наслідків; 9) відсутність на об`єкті підвищеної небезпеки диспетчерської служби або її неготовність до виконання покладених на неї завдань, у тому числі через відсутність відповідних документів, приладів, обладнання або засобів індивідуального захисту; 10) неготовність до використання за призначенням аварійно-рятувальної техніки, засобів цивільного захисту, а також обладнання, призначеного для забезпечення безпеки суб`єктів господарювання; 11) проведення робіт з будівництва будинків та споруд, розміщення інших небезпечних об`єктів, інженерних і транспортних комунікацій, які порушують встановлений законодавством з питань техногенної безпеки порядок їх проведення або проведення яких створює загрозу безпеці населення, суб`єктам господарювання, обладнанню та майну, що в них перебувають. 
Повне або часткове зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, виконання робіт, надання послуг здійснюється виключно за рішенням адміністративного суду.
Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення об`єктів і надання послуг можливе лише за рішенням адміністративного суду, прийнятим за зверненням центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах пожежної безпеки. Такі заходи можуть бути застосовані на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки і ці порушення створюють загрозу життю та здоров`ю людей.
В призмі положень частини 2 статті 51 та частина 3 статті 55 Кодексу цивільного захисту України Забезпечення пожежної та техногенної безпеки суб`єкта господарювання покладається на власників та керівників таких суб`єктів господарювання.
Таким чином, слід дійти висновку, що КЦЗ України пов`язує застосування заходів реагування з виявленням порушень, які створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей.
Отже, для правильного вирішення цього спору обов`язковому встановленню підлягають обставини щодо вчинення відповідачем порушень, які, в свою чергу, створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей.
Зокрема, як зауважено в постанові Верховного Суду від 04.06.2020 у справі №826/13895/16, за наслідком аналізу виявлених порушень суду першої інстанції слід зробити висновок про те, чи створюють вони загрозу життю та/або здоров`ю людей, а в разі встановлення обставин часткового усунення відповідачем виявлених порушень - необхідний аналіз тієї частини порушень, які не усунуто підприємством, на предмет того чи створюють вони загрозу життю та/або здоров`ю людей. Відмова в задоволенні позову, що ґрунтується лише на констатації факту того, що відповідачем усунуто частину виявлених порушень, не є належним розглядом справи та, відповідно, не є достатньою правовою підставою для відмови в задоволенні позову.
Окремо наголошено також і на тому, що слід вважати помилковим висновок, за яким належним доказом усунення всіх наявних в акті перевірки порушень є лише результати повторної перевірки, в ході проведення якої посадова особа органу державного нагляду (контролю) зазначає в акті стан виконання вимог законодавства суб`єктом господарювання, а в разі невиконання - детальний опис виявленого порушення з посиланням на відповідну вимогу законодавства.
Ухваленню судового рішення передує розгляд справи відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України, в ході якого суд, зокрема, оцінює, аналізує докази, вирішує питання про належність, допустимість, достатність того чи іншого доказу, на підставі чого і робить висновки, які в свою чергу стають основою судового рішення, його мотивувальної частини, зокрема.
Вирішуючи в судовому рішенні питання зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв тощо, суд, в першу чергу, з`ясовує чи є передбачені для цього законом підстави, а отже оцінює надані позивачем та відповідачем докази, встановлює на підставі них факти, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи.
Таким чином, суд оцінює як акт позивача, що складений за результатами відповідного заходу і в якому зафіксовано відсутність або наявність порушень правил та норм пожежної і техногенної безпеки, так й інші докази, надані відповідачем, які, в свою чергу, підтверджують відсутність або усунення виявлених порушень - акти виконаних робіт на встановлення певного обладнання, на приведення споруд, обладнання до чинних вимог, правил, інструкцій тощо; первинні документи, що свідчать про купівлю необхідного обладнання; різного роду договори про надання певних послуг, наявність яких є обов`язковою, тощо.
В контексті спірних правовідносин, що склались між сторонами, необхідно вказати, що саме суд вирішує питання чи усунув відповідач виявлені порушення чи ні, а отже чи є підстави для задоволення позову чи такі відсутні.
Отже, в разі якщо правовідносини між суб`єктом господарювання та органом державного нагляду у сфері техногенної та пожежної безпеки, стали спірними та перейшли в площину судового спору, то акт про пожежу від 17.04.2025, що складений за фактом пожежі, та висновок про причини пожежі є лише одним із доказів, оцінку якому дає виключно суд поряд з іншими доказами.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 31.10.2018 у справі №826/14758/17 погодився з тим, що поняття «загрози життю та здоров`ю» є оціночним. Однак це не спростовує необхідність дослідження судами доказів, якими обґрунтовується їх наявність та зважаючи, що такі позови розглядаються за позовними заявами суб`єктів владних повноважень, суди не повинні обмежуватися тільки даними актів перевірок. Достовірність інформації про зафіксовані в них порушення має бути перевірена судами шляхом зібрання відповідних доказів, а застосування судом обраного заходу реагування обґрунтовуватися з дотриманням всіх принципів адміністративного судочинства.
Відсутність мотивованої оцінки кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, не зазначення мотивів відхилення кожного аргументу учасника свідчать, що висновки судів про визнання підтвердженими обставин існування підстав для застосування заходів реагування є передчасними та необґрунтованими, здійсненими на підставі неповно встановлених обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.
Колегією суддів на виконання вимог частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного суду України також враховано позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 28.05.2019 у справі №819/1850/17, за якою під час прийняття судового рішення мають бути враховані не лише обставини і підстави, які спонукали позивача як суб`єкта владних повноважень звернутися до суду з позовом про застосування заходів реагування, але і ті, які існують на час ухвалення судового рішення. В протилежному випадку застосування заходів реагування, як виключного заходу, в судовому порядку поширюватиметься на всіх суб`єктів господарювання, відносно яких проведено перевірку і встановлено порушення, які за оцінкою спеціально уповноваженого органу, створюють реальну загрозу життю та/або здоров`ю людей. Втім, за своїм змістом і суттю застосування такого заходу, він застосовується до усунення виявлених порушень та існування реальної загрози життю та/або здоров`ю людей (частина п`ята статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»), у зв`язку з чим його застосування після усунення виявлених порушень втрачає той сенс, який законодавством покладений як основа і правова підстава його застосування.
Так, при обранні такого заходу реагування, позивачем як суб`єктом владних повноважень, і судом, відповідно, мають враховуватися принцип співмірності обраного заходу реагування тим порушенням, які виникли та тим, які залишилися не усунутими на час розгляду справи, а також дотримання справедливого балансу між інтересами відповідача і публічними інтересами.
Отже, аналіз викладених вище правових норм дає підстави для висновку, що правовою підставою для застосування адміністративним судом заходів реагування є одночасна наявність таких умов: 1) факт порушення правил та норм пожежної і техногенної безпеки, що створюють загрозу життю та здоров`ю людей; 2) звернення компетентного органу, який здійснює державний нагляд у сфері пожежної і техногенної безпеки, із відповідним адміністративним позовом до суду; 3) наявність обов`язку у підконтрольного суб`єкта, зупинення експлуатації приміщень якого вимагає відповідний орган Державної служби України з надзвичайних ситуацій, забезпечувати дотримання вимог пожежної безпеки у відповідному приміщенні.
Повертаючись до фактичних обставин справи, як встановлено судом першої інстанції, за наслідками пожежі у будівлі ліцею знищено матеріальні цінності про, що зазначено в Акті від 17.04.2025. Відповідно до висновку про причини виникнення пожежі від 25.04.2025 №7, причиною виникнення пожежі є коротке замикання електромережі.
Згідно Висновку від 25.04.2025 №7 (пункт 8), під час огляду місця пожежі, в будівлі Козівського ліцею ім. В. Герети за адресою: 47601, Тернопільська область, Тернопільський район, селище Козова, вул. Грушевського, 5 зафіксовано 18 (вісімнадцять) порушень вимог законодавства щодо дотримання пожежної безпеки в Україні.
У вимірі дослідження сукупності наявних у справі матеріалів, колегія суддів констатує, що станом на дату ухвалення рішення Тернопільським окружним адміністративним судом від 04.12.2025, були відсутні належні й достатні докази того, що Козівським ліцеєм ім. В. Герети Козівської селищної ради усунуті порушення установлених законодавством вимог у сфері техногенної та пожежної безпеки, зафіксовані у Висновку від 25.04.2025 №7 (пункт 8).
Поруч із цим, під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення до суду надано додаткові докази, які підтверджують, на думку апелянта, «запуск процесу усунення вимог пожежної безпеки», зокрема: виготовлена проектно-кошторисна документація: «Капітальний ремонт-усунення аварійної ситуації (наслідки пожежі) в приміщенні Козівського ліцею ім. В. Герети Козівської селищної ради (завершальні роботи)»; договори №121, №270 щодо виконання робіт; повідомлення про здійснену заміну дверей на шляху евакуації, ширина яких відповідає нормам; Рішення Козівської селищної ради від 13.06.2025 №2943, 04.07.2025 №2949 про затвердження проектно-кошторисної документації та від 28.11.2025.
Щодо вказаних письмових доказів, апеляційний суд відзначає, що апелянтом не підтверджено на час прийняття оскарженого рішення, факту повного усунення наявних порушень у сфері техногенної і пожежної безпеки, а лише вказують на певний етап виправлення недоліків, а не їх фактичне усунення, яке підтверджується актами виконаних робіт. 
Затверджена проектно-кошторисна документація та укладені договори, фіксують лише майбутній розрахунок витрат бюджетних коштів та виконавців робіт, а не належне усунення виявлених порушень. 
Колегія суддів відзначає, що згідно ДБН В.2.5-56:2014 «Системи протипожежного захисту» поширюються на проектування, монтування систем протипожежного захисту об`єктів будівництва, а саме: автоматичних систем пожежогасіння та флегматизації; автономних систем пожежогасіння; систем пожежної сигналізації; системи керування евакуюванням (в частині систем оповіщення про пожежу і покажчиків напрямку евакуювання; систем протидимного захисту; систем централізованого пожежного спостерігання; диспетчеризації систем протипожежного захисту.
Система протипожежного захисту - комплекс технічних засобів, що змонтований на об`єкті, призначений для виявлення, локалізування та ліквідування пожеж без втручання людини, захисту людей, матеріальних цінностей та довкілля від впливу небезпечних чинників пожежі.
Системи пожежної сигналізації призначені для раннього виявлення пожежі та подавання сигналу тривоги для вжиття необхідних заходів (наприклад: евакуювання людей, виклик пожежно-рятувальних підрозділів, запуск протидимних систем пожежогасіння, здійснення управління протипожежними клапанами, дверима, воротами та завісами (екранами), відключенням або блокуванням (розблокуванням) інших інженерних систем та устатковання при сигналі «пожежа» тощо).
Системи пожежної сигналізації повинні: а) виявляти ознаки пожежі на ранній стадії; б) передавати тривожні сповіщення до пристроїв передавання пожежної тривоги та попередження про несправність; в) формувати сигнали управління для систем протипожежного захисту та іншого інженерного обладнання, що задіяне при пожежі; г) сигналізувати про виявлену несправність, яка може негативно впливати на нормальну роботу систем пожежної сигналізації.
Система керування евакуюванням - сукупність технічних засобів та організаційних заходів, призначених для оповіщування про виникнення пожежі та подавання сигналів керування евакуюванням.
Система оповіщення про пожежу та управління евакуюванням людей призначена для оповіщення людей, що знаходяться в будинку (споруді), про виникнення пожежі з метою створення умов для їх своєчасного евакуювання. За способами оповіщення система оповіщення ділиться на світлові (візуальні), звукові, мовленнєві та комбіновані.
А тому відсутність необхідних систем заходів для уникнення пожежі, забезпечення своєчасного її виявлення та гасіння, попередження людей про небезпеку - створюють реальну загрозу життю та здоров`ю людей.
Отже, виходячи із встановлених обставин цієї справи та неусунутих відповідачем порушень в сфері пожежної безпеки, обґрунтованим є висновок про те, що виявлені порушення, які не було усунуто, становлять загрозу життю та здоров`ю людей.
Суд апеляційної інстанції враховує позицію, викладену в усталеній практиці Верховного Суду (зокрема, у постановах від 05.05.2022 у справі №160/4988/19, від 19.07.2023 у справі №200/2315/20-а, від 29.02.2024 у справі №420/1984/20, тощо) про те, що існування (неусунення відповідачем) хоча б одного з порушень, встановлених позивачем, які загрожують життю та здоров`ю людей, вже є самостійною достатньою правовою підставою для застосування до нього заходів реагування.
Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що вжитий судом першої інстанції захід реагування негативно вплине на права та інтереси всіх учасників освітнього процесу, з огляду на таке.
Забезпечення державою конституційних прав громадян на захист життя, здоров`я та власності від невиправданого ризику виникнення надзвичайних ситуацій має пріоритетне значення.
Відповідно до ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що право кожного на життя охороняється законом. Цей припис зобов`язує державу вживати належних заходів для захисту життя осіб, які знаходиться під її юрисдикцією. Слід зазначити, що це зобов`язання повинно тлумачитися як таке, що застосовується в контексті будь-якої діяльності, публічної чи ні, в якій право на життя може бути поставлене під сумнів.
Недодержання суб`єктами господарювання вимог у сфері техногенної та пожежної безпеки призводить до невиправданого ризику виникнення надзвичайних ситуацій та, відповідно, ризику завдання шкоди життю і здоров`ю населення (постанови Верховного Суду від 24.10.2023 у справі №160/3791/22 та від 26.10.2023 у справі №140/12199/21).
Відповідно до частини другої, третьої статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятою Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 (ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров`я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 березня 2017 року у справі «В.К. проти російської федерації» (V.K. v. russia, скарга №68059/13) поряд з іншим, судді дійшли одноголосно висновку, що держава несе відповідальність за шкоду, завдану дитині, яка перебуває під її контролем (під час перебування дитини на виховані у закладі освіти).
Частиною 1 статті 4 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 за №2402-III передбачено, що система заходів щодо охорони дитинства в Україні включає забезпечення належних умов для гарантування безпеки, охорони здоров`я, навчання, виховання, фізичного, психічного, соціального, духовного та інтелектуального розвитку дітей, їх соціально-психологічної адаптації та активної життєдіяльності, зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги, свободи та рівності.
Відповідно до частини 2 статті 6 зазначеного Закону держава гарантує дитині право на охорону здоров`я, сприяє створенню безпечних умов для життя і здорового розвитку дитини, формуванню навичок здорового способу життя. З цією метою держава вживає заходів щодо зниження рівня дитячої смертності та запобігання нещасним випадкам.
За приписами частини першої статті 53 Закону України «Про освіту» від 05.09.2017 за №2145-VIII здобувачі освіти мають право, зокрема, на безпечні та нешкідливі умови навчання, утримання і праці. Відповідно до частини першої статті 54 цього Закону педагогічні, науково-педагогічні та наукові працівники мають право, зокрема, на безпечні і нешкідливі умови праці.
Отже, держава гарантує та забезпечує безпечні умови навчання, виховання та праці, які повинен забезпечити заклад освіти з метою збереження життя і здоров`я людей, які визнаються в Україні найвищою цінністю (стаття 3 Конституції України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15.05.2024 у справі №280/11719/21, від 30.04.2025 у справі №280/8250/20.
Згідно приписів частин 1 і 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 73 КАС України).
У спірному випадку, в межах апеляційного перегляду оскаржуваного рішення Козівським ліцеєм ім. В. Герети Козівської селищної ради не надано жодного належного доказу, з яких суд мав би можливість встановити та перевірити обставини щодо дійсного повного та належного усунення порушень правил пожежної безпеки в Україні, зафіксованих за наслідком пожежі у висновку Висновку від 25.04.2025 №7 (пункт 8).
Підсумовуючи, недодержання вимог у сфері техногенної та пожежної безпеки призводить до невиправданого ризику виникнення надзвичайних ситуацій та, відповідно, ризику завдання шкоди життю і здоров`ю населення. Заявлений захід реагування, як зобов`язання керівника здійснити повне зупинення експлуатації будівлі (літера А (А1) «Козівський ліцей ім. В. Герети» згідно схематичного плану наявного в технічному паспорті на нежитлові будівлі Ліцею не є санкцією за порушення вимог законодавства з питань техногенної та пожежної безпеки, а є превентивним заходом, який спрямований на недопущення існування невиправданого ризику виникнення надзвичайних ситуацій та, відповідно, ризику завдання шкоди життю і здоров`ю населення.
Отже, ураховуючи те, що станом на дату ухвалення судового рішення відповідачем не надано до суду доказів повного усунення виявлених порушень вказані у Висновку від 25.04.2025 №7 (пункт 8), суд апеляційної інстанції уважає правильними висновки суду першої інстанції про наявність підстав для вжиття заходів реагування.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (частини 1, 2 статті 77 КАС України).
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд за правилами статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Наведені в апеляційній скарзі мотиви та доводи не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав уважати, що ним неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права при постановленні оскаржуваного судового рішення.
Суд першої інстанції в повній мірі встановив фактичні обставини справи та надав об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів, наведених учасниками справи, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що обставини справи встановлено неповно чи неправильно, а, отже, і наведені скаржником доводи в апеляційній скарзі не спростовують правильних по суті висновків суду першої інстанції.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За приписами частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням встановлених в цій справі обставин та правового регулювання спірних правовідносин суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги Козівського ліцею ім. В. Герети Козівської селищної ради, рішення суду першої інстанції ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, що є підставою для залишення його без змін.
Судові витрати розподіляються відповідно до ст.139 КАС України, якою передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Таким чином новий розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :
Апеляційну скаргу Козівського ліцею ім. В. Герети Козівської селищної ради на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.12.2025 у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області до Козівського ліцею ім. В. Герети Козівської селищної ради про застосування заходів реагування залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 04.12.2025 у справі №500/4328/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	О. П. Мандзій 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар