01.05.26
22-ц/812/834/26
Провадження № 22-ц/812/834/26 

П О С Т А Н О В А 
іменем України

28 квітня 2026 року       м. Миколаїв
справа № 487/8153/21
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Тищук Н.О.,
суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,
із секретарем – Лівшенком О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
ОСОБА_1 , подану її представником – 
адвокатом Коренко Тетяною Володимирівною,
на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 22 грудня 2025 року суддею Нікітіним Д.Г. у приміщенні цього ж суду, (дата складання повного тексту не зазначена), у цивільній справі за позовом 
ОСОБА_1 до 
Акціонерного товариства «Альфа-Банк», 
третя особа Національний банк України 
про захист прав споживача фінансових послуг,
у с т а н о в и в:
1.Описова частина
Короткий зміст вимог позовної заяви
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до АТ «Альфа-Банк», третя особа Національний банк України про захист прав споживача фінансових послуг, з указаним вище позовом.
Просила визнати:
- недійсним сформований АТ «Альфа-Банк» кредитний договір № 1405/1207/45-006-ZUR від 16.07.2021 року, 
- неправомірним визначення днем проведення реструктуризації 16 липня 2021 року, встановивши днем проведення реструктуризації 2 серпня 2021 року,
- неправомірними вимоги АТ «Альфа-Банк» щодо сплати 619 435,22 грн заборгованості,
- визнати зобов`язання перед банком припиненими внаслідок прощення боргу. 
Посилалась на те, що 28 грудня 2007 року уклала з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу квартири      АДРЕСА_1 .
На придбання квартири отримала у ВАТ «Сведбанк» 40 000 доларів США, уклавши 28 грудня 2007 року кредитний договір № 1405/1207/45-006 на строк до 28 грудня 2022 року включно, зі сплатою процентів у розмірі 11.9% річних.
Цього ж дня між сторонами укладено договір іпотеки, за яким квартира АДРЕСА_1 передана в іпотеку банку на забезпечення виконання кредитних зобов`язань.
29 грудня 2011 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладена додаткова угода № 1 до Договору, в якій п. 1.3 викладено в такій редакції «З дати підписання цієї додаткової угоди до Договору позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 11.9 % річних. Сторони за взаємною згодою, досягнутою при укладенні цього договору встановили, що розмір визначеної у цьому пункті процентної ставки може змінюватися без укладення додаткового правочину до цього Договору у випадку і у порядку, встановленому у п. 6.1, 8.4 цього Договору».
25 травня 2012 року ПАТ «Сведбанк» відступив право вимоги на користь ПАТ «Дельта Банк».
15 червня 2012 року ПАТ «Дельта Банк» відступив право вимоги ПАТ «Альфа-Банк».
14 липня 2021 року вона направила відповідачу заяв про реструктуризацію кредитної щзаборгованості.
22 липня 2021 року позивачка направила на адресу АТ «Альфа-Банк» вимогу щодо надання інформації, а саме:
- виготовити та надати належним чином завірені копії документів, якими визначено розмір плати, що сплачена за відступлення права вимоги за кредитним договором № 1405/1207/45-006 від 28.12.2007 р. щодо кожного відступлення права вимоги (до нового кредитора ПАТ «Дельта-Банк», та в наступному, до нового кредитора ПАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк»);
- виготовити та надати всю наявну інформацію про історію здійснення платежів, у тому числі інформацію про здійснення кожного платежу, суму кожного здійсненого платежу, інформацію про призначення кожного здійсненого платежу за кредитним договором №1405/1207/45-006 від 28.12.2007 р., суму наявної простроченої заборгованості станом на 1 січня 2014 року за кожним видом наявного грошового зобов`язання за кредитним договором №1405/1207/45-006 від 28.12.2007 р.
02 серпня 2021 року позивачкою отримано відповідь АТ «Альфа-Банк» у якій зазначено, що заява про проведення реструктуризації задоволена на наступних умовах:
сума заборгованості становить 619 435,22 грн, з яких реструктуризовано: за тілом кредиту – 237 711, 89 грн, за процентами - 381723,33 грн, нарахована банком сума, що вважається прощеною - 1 620 508,16 грн, з яких: основна сума боргу – 572 766,29 грн, відсотки -262 510,40 грн; комісія/штрафи/пеня – 785 231,47 грн.
Також до листа долучено документ, що має назву «Розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг додаток № 1 до Кредитного договору № 1405/1207/45-006-21111 від 16.07.2021 року Дата формування графіку: 29.07.2021 року», у якому АТ «Альфа-Банк» заявляє вимогу про сплату ОСОБА_1 у строк до 16.08.2021 року (протягом 14 днів) грошових коштів в сумі 385 532,66 грн, з яких: реструктуризована заборгованість за процентами в сумі 381 723,33 грн, перший платіж по тілу кредиту (вирахуваний з реструктуризованої суми заборгованості за тілом кредиту) в сумі 1 980, 93 грн, процент за користування новим кредитом – 1 828, 40 грн.
Також з цього документу слідує, що реструктуризована сума заборгованості за тілом кредиту розбивається для виплат протягом 10 років рівними платежами по 1 980,93 грн на місяць та щомісяця нараховуються проценти за користування новим кредитом. Таким чином, на останню дату платежу - 16.07.2031 року ОСОБА_1 має сплатити АТ «Альфа-Банк» 730442,24 грн, з яких – 237 711, 89 грн тіла нового кредиту, 111 007,02 процентів за користування новим кредитом. 
Узагальнені доводи інших учасників
Представник відповідача просив розглянути справу без його участі, у задоволенні позову просив відмовити.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 грудня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено з підстав обрання позивачкою неналежного способу захисту своїх прав.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Коренко Т.О., посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалите нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Узагальнені доводи апеляційної скарги
Апеляційна скарга мотивована тим, що станом на 2007 рік – момент укладення кредитного договору з ВАТ «Сведбанк» - курс валют складав 5,05 грн за один долар і був відносно стабільним. Після світової кризи 2008 року відбувся різкий стрибок курсу в середньому до 8 грн за один долар. Наступний різкий стрибок курсу України пережила в 2014-2015 роках, коли гривня ослабла майже до 12 та 22 грн за долар відповідно.
Станом на момент подання заяви про проведення реструктуризації у 2021 році курс становив вже близько 27 грн за долар. Таке стрімке зростання курсу вже не можна називати передбачуваним на момент укладення кредитного договору коливанням, як про це зазначає судова практика. Це, фактично, суттєва зміна істотних умов кредитного договору, на яку відповідач вирішив умисно не звертати уваги, хоча міг застосувати передбачені цивільним законом механізми для корегування істотних умов кредитного договору
Що стосується відповідача, то ним особисто, професійно та з повною оцінкою і усвідомленням усіх можливих ризиків, було прийнято рішення купити право вимоги за валютним кредитом, у якому боржник ніколи не отримував доходу в валюті. 
Крім того, на момент укладення кредитного договору з ВАТ «Сведбанк» кредит складав (у гривневому еквіваленті) 202 000 гривень. 
Протягом семи років, по листопад 2014 року, ОСОБА_1 здійснювала щомісячні платежі на погашення даного кредиту у строк, визначений договором. 
Після семи років щомісячних своєчасних погашень, в результаті проведеної реструктуризації відповідач нарахував собі загальну суму заборгованості (з урахуванням того боргу, що за законом підлягає прощенню) більше двох мільйонів гривень.
15 червня 2012 року ПАТ «Альфа-Банк» здійснив купівлю права вимоги за Договором за 154 873,15 грн. Окремої уваги, на думку сторони позивача, в даному випадку також заслуговує той факт, що право вимог за валютним кредитом ПАТ «Альфа-Банк» набув на підставі договору купівлі-продажу, ціноутворення за яким проводилось в національній валюті. 
З моменту переходу права вимоги до ПАТ «Альфа-Банк», і в подальшому, до його правонаступника АТ «Альфа-Банк», позивачем було сплачено 12 445,99 дол США що у гривневому еквіваленті складає близько 129507,03 грн. 
Отже, фактично залишилась різниця між ціною за право вимоги та сплаченою сумою заборгованості, в розмірі 25 366,12 грн.
Реструктуризована сума заборгованості за тілом кредиту 237 711,89 грн, + реструктуризована сума заборгованості за процентами 381 723,33 грн) + ті, щодо яких обіцяне прощення (основна сума боргу 572 766,29 грн + відсотки 262 510,40 грн (619 435,22 грн) + (1 620 508,16 грн) = 2 239 943,38 грн.
Викладене вказує на умисне зловживання відповідачем прогалинами у законодавстві з метою отримання надмірної вигоди, що вочевидь виявляє недобросовісність відповідача у договірних взаємовідносинах з позивачем, в тому числі в проведенні розрахунків.
Узагальнені доводи інших учасників 
Представник відповідача надала апеляційному суду письмові пояснення, в яких зазначала, що 14.07.2021 року ОСОБА_1 подала до банку заяву про реструктуризацію кредитної заборгованості, посилаючись на те, що 13.04.2021 року прийнято Закон “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, нарахованих в іноземній валюті ” № 1381-ІХ, що надає позичальнику право на проведення реструктуризації кредитної заборгованості, яка виникла за споживчим кредитом, наданим в іноземній валюті. 
Заява отримана банком 16.07.2021 року. 
Згідно положень частини другої цього Закону внесені зміни також у розділ IV “Прикінцеві та перехідні положення” ЗУ “Про споживче кредитування”, який доповнено п. 7 "зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у цьому пункті критеріям (незалежно від дати укладення договору), підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представника у порядку та на умовах, встановлених цим пунктом…. 
30.07.2021 року ОСОБА_1 направлено повідомлення про те, що її заява відповідає вимогам Закону, що здійснено реструктуризацію боргу, та надано графік його погашення. 
Повідомлення отримано ОСОБА_1 02.08.2021 року. 
Зазначала, що договір на проведення реструктуризації від 16.07.2021 року, як окремий документи, не укладався оскільки це не передбачено законом.
2.Мотивувальна частина
У судове засідання апеляційного суду сторони не з`явились, представник позивачки подала заяву про розгляду справи без її участі.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Встановлені судом першої інстанції обставини справи
Судом встановлено, що 28 грудня 2007 року ОСОБА_1 уклала з ВАТ «Сведбанк» кредитний договір № 1405/1207/45-006, за яким отримала 40000 доларів США строком до 28 грудня 2022 року включно, зі сплатою процентів у розмірі 11.9% річних.
На забезпечення кредитних зобов`язань цього ж дня між сторонами укладено договір іпотеки, за яким придбана позивачкою квартира АДРЕСА_1 передана в іпотеку банку.
29 грудня 2011 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладена додаткова угода № 1 до Договору, в якій п. 1.3 викладено в такій редакції «З дати підписання цієї додаткової угоди до Договору позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 11.9 % річних. Сторони за взаємною згодою, досягнутою при укладенні цього договору встановили, що розмір визначеної у цьому пункті процентної ставки може змінюватися без укладення додаткового правочину до цього Договору у випадку і у порядку, встановленому у п. 6.1, 8.4 цього Договору».
25 травня 2012 року ПАТ «Сведбанк» відступило право вимоги на користь ПАТ «Дельта Банк».
15 червня 2012 року ПАТ «Дельта Банк» відступило право вимоги ПАТ «Альфа-Банк».
14.07.2021 року ОСОБА_1 направила до АТ «Альфа-Банк» заяву про реструктуризацію кредитної заборгованості, посилаючись на те, що 13.04.2021 року прийнято Закон “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, нарахованих в іноземній валюті ” № 1381-ІХ, що надає позичальнику право на проведення реструктуризації кредитної заборгованості, яка виникла за споживчим кредитом, наданим в іноземній валюті. 
Заява отримана банком 16.07.2021 року. 
30.07.2021 року ОСОБА_1 направлено повідомлення про задоволення заяви про реструктуризацію боргу, та надано графік його погашення. 
Повідомлення отримано ОСОБА_1 02.08.2021 року. 
Позиція апеляційного суду
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 2 Закону України "Про споживче кредитування", передбачено, що метою цього Закону є захист прав та законних інтересів споживачів і кредитодавців, створення належного конкурентного середовища на ринках фінансових послуг та підвищення довіри до нього, забезпечення сприятливих умов для розвитку економіки України, гармонізація законодавства України із законодавством Європейського Союзу та міжнародними стандартами.
Стаття 3 Закону України "Про споживче кредитування" визначає, що цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про споживче кредитування" реструктуризація зобов`язань за договором про споживчий кредит - це зміна істотних умов договору про споживчий кредит, що здійснюється кредитодавцем на договірних умовах із споживачем і впливає на умови та/або порядок повернення такого кредиту.
13 квітня 2021 року Верховною Радою України прийнято Закон "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті" № 1381-IX, який набрав законної сили 23 квітня 2021 року.
Цим закономвнесено зміни до Закону України "Про споживче кредитування", а саме Розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" доповнено пунктом 7 згідно із Законом від 13 квітня 2021 року № 1381-IX.
Відповідно до підпунктів 1-2 пункту 7 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" обов`язковій реструктуризації підлягають зобов`язання, передбачені договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, у разі: 
- наявності станом на день набрання чинності цим пунктом будь-якого непогашеного грошового зобов`язання (простроченого грошового зобов`язання та/або грошового зобов`язання, строк сплати якого не закінчився) перед кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя (заставодавця) у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника; 
- відсутності станом на 01 січня 2014 року простроченої заборгованості, яку згідно з договором позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше 01 січня 2014 року (крім простроченої заборгованості із сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку із простроченням позичальником платежів, та/або будь-якої заборгованості, строк сплати якої відповідно до договору спливає після 01 січня 2014 року, але яку кредитор вимагав повернути достроково (у строк до 01 січня 2014 року) у зв`язку з простроченням позичальником платежів), або якщо зазначену прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації; 
- виконання зобов`язань за договором забезпечено предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку" у вигляді майна, віднесеного до об`єктів житлового фонду (далі - житлове нерухоме майно), або об`єкта незавершеного житлового будівництва, або майнових прав на нього, або садового будинку, або земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а загальна площа такого нерухомого майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує для квартири 140 квадратних метрів, для житлового будинку - 250 квадратних метрів, для садового будинку - 250 квадратних метрів, для земельної ділянки - площі, визначеної пунктом "г" частини першої статті 121 Земельного кодексу України.
Крім того, вимагається виконання хоча б однієї з таких умов: 
- предмет іпотеки - житлове нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника або майнового поручителя (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);
- у власності позичальника або майнового поручителя, який є власником предмета іпотеки - об`єкта незавершеного житлового будівництва, відсутнє інше житлове нерухоме майно (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);
- предмет іпотеки - нерухоме житлове майно придбавалося повністю або частково за рахунок кредитних коштів, отриманих за договором, і умовами договору або іпотечного договору передбачено заборону реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою розташування житлового нерухомого майна, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);
- предметом іпотеки є земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, площа якого не перевищує 250 квадратних метрів, розташованого на зазначеній земельній ділянці, та житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);
- предметом іпотеки є садовий будинок, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі).
Відповідно до підпункту 3 пункту 7 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" реструктуризація зобов`язань, передбачених договором, здійснюється за заявою, що подається кредитору позичальником (особою, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) особисто або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим пунктом.
У справі, яка переглядається, судом встановлено та сторонами не заперечується наявності підстав для проведення реструктуризації зобов`язання, передбаченого укладеним кредитним договором від 28 грудня 2007 року. 
За результатами проведення реструктуризації на позичальника (особу, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) покладається такий вичерпний перелік зобов`язань перед кредитором:
- сплачувати суму заборгованості за кредитом, що вважається не погашеною за результатами проведення реструктуризації, рівними частинами щомісяця (починаючи з 30 дня після дня проведення реструктуризації і надалі через кожний місяць) протягом 10 років з дня проведення реструктуризації, а якщо договором, відповідно до якого надано кредит, встановлено пізніший строк повного погашення суми кредиту, - протягом такого строку;
- сплатити суму заборгованості із сплати процентів за користування кредитом за період до дня, що передує дню проведення реструктуризації, що вважається не погашеною за результатами проведення реструктуризації;
- сплачувати проценти за користування кредитом за період з дня проведення реструктуризації, що нараховуються на непогашений залишок суми кредиту в розмірі українського індексу ставок за дванадцятимісячними депозитами фізичних осіб у гривні (застосовується останнє значення індексу, встановлене на початок календарного дня, в який проводиться реструктуризація), збільшеного на один процентний пункт (підпункт 6 пункту 7 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування")
Якщо реструктуризацію відповідно до цього пункту проведено, це є підставою для відновлення грошових зобов`язань позичальника, які існували станом на день, що передував дню проведення такої реструктуризації, із зменшенням таких грошових зобов`язань на суми сплачених з дня проведення реструктуризації платежів (абзац 10 підпункту 4 пункту 7 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування"). 
Таким чином, у справі, що переглядається, встановлено, що АТ «Альфа-Банк» з дотриманням усіх визначених законодавством вимог вчинено реструктуризацію боргу ОСОБА_1 на підставі поданої нею заяви від 14 липня 2021 року (а.с. 94-95, 96, 97 том ІІ). 
Днем проведення реструктуризації вважається день отримання кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя або заставодавця у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника, заяви про проведення відповідно до цього пункту реструктуризації (пункт 12 частини другої (підпункт 12 пункту 7 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування").
За таких обставин відсутні підстави для задоволення вимоги позивачки про встановлення днем реструктуризації 02 серпня 2021 року, оскільки АТ «Альфа-Банк» отримало заяву ОСОБА_1 про реструктуризацію боргу саме 16 липня 2021 року.
Крім того, як встановлено апеляційним судом та не заперечувалося сторонами у справі, договір щодо реструктуризацію боргу між АТ «Альфа-банк» та ОСОБА_1 як окремий документ не укладався.
Умови реструктуризації боргу погоджені сторонами шляхом подання ОСОБА_1 14 липня 2021 року заяви про реструктуризацію боргу, та погодженням реструктуризації банком листом від 30 липня 2026 року. 
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Отже, підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним кредитного договору №1405/1207/45-006-ZUR від 16 липня 2021 року (який як окремий документ не укладався) відсутні, оскільки правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не може бути визнаний недійсним.
Також не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання припиненим внаслідок прощення боргу її зобов`язань перед АТ «Альфа-Банк» за кредитним договором № 1405/1207/006 від 28 грудня 2007 року.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.
Згідно з частинами першою, другою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
За загальним правилом зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Статтею 600 ЦК України передбачено можливість припинення зобов`язання за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами.
Зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора (стаття 605 ЦК України).
Аналіз статті 605 ЦК України свідчить, що під прощенням боргу розуміють звільнення кредитором боржника від виконання обов`язку, що на ньому лежить, повністю або частково. За загальним правилом, прощення боргу втілюється в односторонньому правочині. Хоча сторони договору не позбавлені можливості укласти договір про прощення боргу (постанови Верховного Суду від 11 січня 2023 року у справі № 758/2990/17, від 27 березня 2023 року у справі
№ 341/1933/21, від 20 грудня 2023 року у справі № 172/313/21).
Отже, прощення боргу є правом, а не обов`язком кредитора. 
Враховуючи вищезазначене, не підлягають задоволенню вимоги позивачки про визнання неправомірними вимог банку щодо сплати 619 435, 22 грн заборгованості, оскільки у своєму листі від 30 липня 2021 року банк погодив наступні умови реструктуризації: анульовано (прощено) 1 620 508, 16 грн до закінчення строку позовної давності, у тому числі основна сума боргу – 572 766, 29 грн, відсотки – 262 510, 40 грн, комісії/штрафи/пені 785 231, 47 грн.
При цьому банк визначив, що заборгованість зі сплати кредиту становить 619 435, 22 грн, з яких реструктуризована сума заборгованості: за тілом кредиту – 237 711, 89 грн, за процентами 381 723, 33 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість за кредитним договором № 1405/1207/45-006, укладеним 28 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк», на час пред`явлення даного позову не погашена.
Обставин, які б спростовували суму заборгованості 626 261, 26 грн чи якихось її складових, позивачкою ОСОБА_1 не заявлено, контррозрахунку не наведено, тому довід про неправомірність вимог банку щодо стягнення цієї суми в межах цього судового провадження, є безпідставним.
Питання щодо правильності та правомірності нарахування саме такої суми та, зокрема її складових, може бути предметом розгляду іншого судового провадження, а саме - позову АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, який перебуває на розгляді у Центральному суді м. Миколаєва.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З огляду на вище викладене колегія суддів вважає доводи позовної заяви ОСОБА_1 та доводи апеляційної скарги безпідставними та недоведеними належними та допустимими доказами.
При цьому апеляційний суд також вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 07 вересня 2022 року у справі № 274/6004/21 (провадження № 61-4935св22), оскільки предмет спору та підстави позову у цій справі не є тотожними до справи, що переглядається.
Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (постанови Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 910/5394/15-г, від 19 червня 2018 року у справі № 922/2383/16, від 12 грудня 2018 року у справі № 2-3007/11, від 16 січня 2019 року у справі №757/31606/15-ц, від 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19, від 26 травня 2021 року у справі № 910/8358/19).
Подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).
Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 910/17999/16, від 25 квітня 2018 року у справі № 910/24257/16).
У справі, що переглядається предметом спору є визнання недійсним кредитного договору, визнання неправомірним встановленого банком дня реструктуризації боргу, неправомірність вимог банку про стягнення суми боргу та визнання зобов`язання припиненим. Тоді як у справі № 274/6004/21, на яку послався суд першої інстанції, предметом спору була відмова банку особі у реструктуризації боргу.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що регулюють відповідні правовідносини, тому ухвалив рішення, яке на підставі пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Щодо судових витрат
Згідно із підпунктами "б", "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позивачка ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» судові витрати у справі відносяться на рахунок держави.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником 
адвокатом Коренко Тетяною Володимирівною, задовольнити частково.
Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 22 грудня 2025 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови, а в іншій частині залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий     Н.О.Тищук
Судді:      В.В.Коломієць
Т.В.Серебрякова

---------------------------------
Повний текст постанови виготовлено 01 травня 2026 року