ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/12023/25 Суддя (судді) першої інстанції: Паламар П.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Чуприни О.В., суддів Попової О.Г., Говоруна О.В., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16.01.2026 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (надалі по тексту також – позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (надалі по тексту також – відповідач, орган пенсійного забезпечення, Управління, ГУ ПФУ в Черкаській області), у якому просила:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 13.10.2025 №965050129894 щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 ;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 у зв`язку із застосуванням:
з 12.08.2021 при обрахунку пенсії показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2018-2020 роки у розмірі 9118,81 грн; 
проведенням індексації пенсії згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року №118 "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році", Постанови Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2023 року №168 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році", Постанови Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 року №185 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році", Постанови Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2025 року №209 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році", шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2018-2020 роки у розмірі 9118,81 грн: з 01.03.2022 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,14; з 01.03.2023 із застосуванням коефіцієнтів збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,14, 1,197; з 01.03.2024 із застосуванням коефіцієнтів збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,14, 1,197, 1,0796; з 01.03.2025 із застосуванням коефіцієнтів збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,14, 1,197, 1,0796, 1,115.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що якщо особі до досягнення загального пенсійного віку була призначена та виплачувалася пенсія іншого виду на підставі іншого закону, то при зверненні із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 за №1058-ІV (надалі по тексту також – Закон №1058-ІV) у зв`язку з досягненням такого віку пенсія має обчислюватися на підставі положень статті 40 Закону №1058-IV як така, що призначається вперше. Орган пенсійного забезпечення повинен був призначити пенсію, виходячи із середньої заробітної плати (доходу) в Україні з якої сплачено страхові внески за 2018, 2019, 2020 роки, тобто показник середньої заробітної плати має враховуватись за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії за Законом №1058-IV.
Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області та з 12.08.2021 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 за №1058-IV. Починаючи з 01.03.2022 та надалі щороку ГУ ПФУ в Черкаській області повинне було провести індексацію пенсії позивача, шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який враховується для обчислення пенсії в розмірі 9 118,81 гривень (за 2018-2020 роки) на відповідний коефіцієнт збільшення, а саме з 01.03.2022 на коефіцієнт збільшення 1,14, з 01.03.2023 на коефіцієнт збільшення 1,197, з 01.03.2024 на коефіцієнт збільшення 1,0796, з 01.03.2025 на коефіцієнт збільшення 1,115. Разом з тим, як стверджує позивач, ГУ ПФУ в Черкаській області протиправно проведено індексацію пенсії у неналежному розмірі. 
Позивач зазначив, що норми частини 2 статті 42 Закону №1058-IV та положення Порядку проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році" від 20.02.2019 за №124 затверджено " (надалі по тексту також – Порядку №124) регулюють одне і те ж коло відносин щодо щорічної індексації пенсійних виплат, при цьому вони суперечать один одному, тому, з урахуванням правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 13.01.2025 у справі №160/28752/23, абзац 1 в сукупності з абзацом 2 пункту 5 Порядку №124 повинні застосовуватись лише у відповідності з частиною 2 статті 42 Закону №1058-IV, а тому під час проведення індексації повинен застосовуватись показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії. 
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 16.01.2026 адміністративний позов задоволено частково: 
визнано протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 13.10.2025 №965050129894 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 .
зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити з 28.04.2025 перерахунок і виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до частини 2 статті 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України за останні 3 роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії за віком (за 2018, 2019, 2020 роки).
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії за період з 12.08.2021 до 28.04.2025 – залишено без розгляду.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій покликаючись на порушенням норм матеріального права, звертається до доводів, вже аналогічно викладених у позовній заяві, проте не врахованих судом першої інстанції. Вважає помилковим висновки суду щодо передчасності вимог про перерахунок пенсії шляхом проведення належної індексації з оновленим показником середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який враховується для обчислення пенсії в розмірі 9 118,81 гривень (за 2018-2020 роки).
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області скористалося правом подання відзиву на апеляційну скаргу, котре надійшло на адресу суду 23.02.2026, у якому просило відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції скасувати у повному обсязі.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області: 30.09.2010 призначено пенсію за вислугу років відповідно до пункту "е" частини 1 статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-ХІІ (надалі по тексту також – Закон №1788-ХІІ); 12.08.2021 призначено пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV.
Для обчислення розміру пенсії позивача при її призначенні відповідачем був врахований показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2014-2016 роки в розмірі 3 764,40 гривень.
Позивач 06.10.2025 звернулась до органу пенсійного забезпечення із заявою про перерахунок пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2018-2020 роки у розмірі 9118,81 гривень та проведення індексації пенсії з 01.03.2022, з 01.03.2023, з 01.03.2024 та з 01.03.2025 із застосуванням коефіцієнтів збільшення 1,11, 1,14, 1,197, 1,0796, 1,115 з врахуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії за 2018-2020 роки в розмірі 9 118,81 гривень у відповідності до частини 2 статті 42 Закону №1058-IV та Постанови №118, Постанови №168, Постанови №185, Постанови №209.
За результатом розгляду заяви ГУ ПФУ в Черкаській області прийнято рішення від 13.10.2025 №965050129894 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 , мотивоване приписами Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", за якими з 01.10.2017 раніше призначені пенсії обчислюють з використанням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2014-2016 роки в розмірі 3 764,40 гривень, збільшений на відповідні коефіцієнти. Відтак ОСОБА_1 переведено із пенсії за вислугу років на пенсію за віком із застосування показника середньої заробітної плати 5 426,60 гривень (3 764,40 гривень х 1,17 х 1,11 х 1,11) та застосовано постанови Кабінету Міністрів України з березня відповідного року. На дату звернення за перерахунком застосовано показник 8 913,83 гривень. 
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (стаття 46 Конституції України).
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
З 01 січня 1992 року постановою Верховної Ради України від 06.12.1991 за №1931-XII введено в дію Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-ХІІ (надалі по тексту також – Закон №1788-ХІІ) в частині норм, що стосуються призначення і виплати пенсій та коригування рівнів пенсій, призначених до введення цього Закону; з 01 квітня 1992 року - в повному обсязі.
Відповідно до частини перш1ої статті 1 Закону №1788-XII громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення: за вислугу років, за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України №1058-IV від 09.07.2003 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі по тексту також - Закон №1058-IV), котрий набрав чинності з 01 січня 2004 року.
За змістом пункту 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частиною 1 статті 9 Закону №1058-ІV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
За приписами частини другої статті 40 Закону №1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп -заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск -сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Отже, у випадку призначення пенсії на підставі Закону №1058-IV, при обчисленні пенсії враховується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.
Згідно пунктів 2, 16 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, які працювали на посадах, що дають право на пенсію за вислугою років, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом №1788-XII. У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону №1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію (…) за вислугу років.
Ключовим у цій справі є питання наявності у позивачки, якій призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону №1788-ХІІ права на призначення пенсії за віком відповідно до приписів статті 40 Закону №1058-IV після досягнення пенсійного віку.
Так, частиною 3 статті 45 Закону №1058-IV установлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший у пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Аналіз зазначених вище норм законодавства дає підстави вважати, що частиною 3 статті 45 Закону №1058-IV установлюється порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-ІV. Однак у випадку із заявою позивача мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а тому має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії (пенсії за віком).
Застосовуючи норми статей 40 та 45 Закону №1058-IV необхідно враховувати такі критерії розмежування:
якщо попередній вид пенсії було призначено за Законом №1788-XII (наприклад, пенсія за вислугу років), а особа звертається за призначенням пенсії за віком за Законом №1058-IV, це є первинним призначенням іншого виду пенсії за іншим законом, а не "переведенням з одного виду пенсії на інший" у розумінні частини 3 статті 45 цього Закону;
якщо ж особа змінює вид пенсії в межах Закону №1058-IV (наприклад, з пенсії по інвалідності на пенсію за віком), застосовується частина 3 статті 45 Закону №1058-IV із незмінністю показника середньої заробітної плати, використаного під час попереднього призначення.
За обставинами цієї справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області: 30.09.2010 призначено пенсію за вислугу років відповідно до пункту "е" частини 1 статті 55 Закону №1788-ХІІ; 12.08.2021 призначено пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV.
Звідси у справі, що розглядається має місце первинне призначення пенсії за віком, і при її обчисленні підлягає застосуванню частина 2 статті 40 Закону №1058-IV із використанням середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення.
Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.06.2020 у справі №127/7522/17, де зазначив, що за змістом частини 3 статті 45 Закону №1058-ІV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви, на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Таким чином, лише при переведенні з одного виду пенсії на інший можуть застосовуватись норми частини третьої статті 45 Закону №1058-ІV щодо застосування показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Також зазначені висновки Верховного Суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду України, який у постанові від 29.11.2016 у справі №133/476/15-а (№21-6331а15) обґрунтовано зазначив, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону №1788-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно із частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV.
Зазначена правова позиція Верховного Суду України була підтримана і Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 у справі №876/5312/17.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23, встановивши, що позивачу з 11 лютого 2013 року було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону №1788-ХІІ, а за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV він звернувся вперше 11 січня 2023 року, дійшов висновку про наявність у нього права на нарахування та виплату територіальним органом Пенсійного фонду України пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням такої пенсії, з огляду на те, що за цих обставин має місце призначення іншого виду пенсії за іншим законом, а не переведення з одного виду на інший вид пенсії в межах одного Закону відповідно до частини 3 статті 45 Закону №1058-IV.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 29.11.2016 у справі №133/476/15-а та Верховний Суд, зокрема, у постановах від 23.10.2018 у справі №317/4184/16-а, від 27.11.2024 у справі № 560/11681/23 та від 16 січня 2025 року у справі № 580/4901/22, від 30.09.2025 у справі №460/26237/23, від 13.05.2026 у справі №420/26153/24.
Зазначений висновок також був підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 у справі №876/5312/17 та Верховним Судом у постанові від 10.07.2018 у справі №520/6808/17.
Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 було призначено пенсію за вислугу років відповідно до статті 55 Закону №1788-XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, зокрема такою визначено працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення, які мають право на пенсію за вислугу років.
Таким чином, позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення.
Наведений висновок узгоджується з правовою позицією, Великої Палати Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 у справі №577/2576/17, Верховного Суду у постановах від 31.07.2019 у справі №720/208/17, від 16.06.2020 у справі №127/7522/17, 
Окрім того, колегія суддів зазначає, що право особи на розрахунок пенсії із застосуванням актуального показника середньої заробітної плати при первинному призначенні пенсії за віком охоплюється принципом захисту правомірних (легітимних) очікувань. Досягнувши загальновстановленого пенсійного віку, позивач мав обґрунтовані та законні сподівання на те, що держава в особі її компетентних органів застосує до нього ті ж правила обчислення пенсії, що і до будь-якої іншої особи, яка звертається за призначенням пенсії за віком вперше. Застосування пенсійним органом застарілого показника заробітної плати, який стосувався іншого виду пенсії, призначеної за іншим законом, становить невиправдане втручання у правомірні очікування особи та порушує принцип юридичної визначеності.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість використання відповідачем механізму переведення з одного виду пенсії на інший, а саме: з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, а тому при обчисленні пенсії необхідно було застосувати показник середньої заробітної плати (доходу) за три роки, що передували року призначенню пенсії за віком, як того вимагає частина 2 статті 40 Закону №1058-ІV. 
Водночас, колегія суддів наголошує на тому, що право громадян на пенсію не є абсолютним і його захист може бути обмеженим строком звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів, встановленим процесуальним законом.
Це, насамперед, зумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними, оскільки реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача.
Так, відповідно до частин 1-3 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі №510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.
Водночас поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №340/1019/19).
Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19 дійшов висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС, у спорах цієї категорії:
1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів;
2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.
Верховний Суд у постанові від 01.07.2025 у справі №420/23756/24 не знайшов правових підстав відступити від запропонованого Судовою палатою з розгляду справ щодо захисту соціальних прав підходу до розуміння положень статті 122 КАС у справах з питань обчислення та перерахунку пенсій, зокрема у справі, предметом розгляду якої слугував перерахунок пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) за три роки, що передували року призначенню пенсії за віком.
Суд касаційної інстанції зазначив, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.
Предметом спору є розмір нарахування пенсії за період з 12.08.2021 (дата призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV), однак із заявою про її перерахунок позивач звернулася до відповідача лише 06.10.2025, а з позовом до суду 27.10.2025.
З урахуванням визначеного вище, слід погодитися із висновком суду першої інстанції, за яким позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають судовому захисту в межах шестимісячного строку, встановленого положеннями частини 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, тобто з 28.04.2025, натомість позовні вимоги з 12.08.2021 до 28.04.2025 обґрунтовано залишені без розгляду відповідно до статті 123 КАС України.
У межах доводів апеляційної скарги позивач також наполягає на наявності підстав для зобов`язання здійснити перерахунок пенсії шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який враховується для обчислення пенсії в розмірі 9 118,81 гривень (за 2018-2020 роки) на відповідний коефіцієнт збільшення, а саме з 01.03.2022 на коефіцієнт збільшення 1,14, з 01.03.2023 на коефіцієнт збільшення 1,197, з 01.03.2024 на коефіцієнт збільшення 1,0796, з 01.03.2025 на коефіцієнт збільшення 1,115.
Зі встановлених судом першої інстанції обставин слідує, що за результатом розгляду заяви від 06.10.2025 ГУ ПФУ в Черкаській області прийнято рішення від 13.10.2025 №965050129894 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2018-2020 роки у розмірі 9 118,81 гривень.
При цьому будь-які дії з боку відповідача щодо здійснення перерахунку пенсії фактично не вчинялися.
Колегія суддів критично ставиться до вимог щодо зобов`язання відповідача перерахувати пенсію шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який враховується для обчислення пенсії в розмірі 9 118,81 гривень (за 2018-2020 роки) на відповідний коефіцієнт збільшення, а саме з 01.03.2022 на коефіцієнт збільшення 1,14, з 01.03.2023 на коефіцієнт збільшення 1,197, з 01.03.2024 на коефіцієнт збільшення 1,0796, з 01.03.2025 на коефіцієнт збільшення 1,115, оскільки така є передчасною. 
Вимога перерахувати пенсію шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який враховується для обчислення пенсії в розмірі 9 118,81 гривень (за 2018-2020 роки) на відповідний коефіцієнт збільшення заявлена на майбутнє, оскільки перерахунок і виплата ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до частини 2 статті 40 Закону №1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) за три роки, що передували року призначенню пенсії за віком (за 2018-2020 роки) в розмірі 9 118,81 гривень пенсійним органом на час звернення позивача до суду нараховані та виплачені не були. Спір в цій частині фактично не існує, оскільки відповідний перерахунок, наслідком якого є здійснення виплати, ще не проведено, натомість право на такий перерахунок встановлено лишень цим рішенням суду. 
Задоволення таких вимог означало б фактичне вирішення спору, який наразі не виник, тобто спору про право, яке може виникнути у майбутньому внаслідок гіпотетичних дій відповідача щодо бездіяльності перерахунку пенсії з урахуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який враховується для обчислення пенсії в розмірі 9 118,81 гривень (за 2018-2020 роки), як складової пенсії, котра є базою для її збільшення на підставі частини 2 статті 42 Закону №1058-IV на відповідні коефіцієнти. Такий підхід суперечить засадам адміністративного судочинства, а також положенням частини другої статті 2 КАС України, яка встановлює, що завданням адміністративного судочинства є захист вже порушених прав, свобод чи інтересів особи, а не ймовірних або гіпотетичних.
Таким чином, встановлені судом першої інстанції обставини справи не підтверджують факту вчинення відповідачем дій з перерахунку пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) за три роки, що передували року призначенню пенсії за віком (за 2018-2020 роки) в розмірі 9 118,81 гривень, які були б здійснені з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема без збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески та який враховується для обчислення пенсії в розмірі 9 118,81 гривень (за 2018-2020 роки) на відповідний коефіцієнт збільшення. Відповідно, відсутні докази існування порушеного права позивача саме у частині обраного ним способу захисту, а тому колегія суддів вважає, що позовні вимоги в цій частині є передчасними.
Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для зобов`язання позовної вимоги про перерахунок пенсії із одночасним проведенням індексації згідно постанов Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 за №118 "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році", від 24.02.2023 за №168 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році", від 23.02.2024 за №185 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році", від 25.02.2025 за №209 "Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році", шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2018-2020 роки у розмірі 9118,81 грн: з 01.03.2022 із застосуванням коефіцієнта у розмірі 1,14; з 01.03.2023 із застосуванням коефіцієнтів у розмірі 1,14, 1,197; з 01.03.2024 із застосуванням коефіцієнтів у розмірі 1,14, 1,197, 1,0796; з 01.03.2025 із застосуванням коефіцієнтів у розмірі 1,14, 1,197, 1,0796, 1,115.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (частини 1, 2 статті 77 КАС України).
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд за правилами статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Наведені в апеляційній скарзі мотиви та доводи не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав уважати, що ним неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права при постановленні оскаржуваного судового рішення.
Суд першої інстанції в повній мірі встановив фактичні обставини справи та надав об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів, наведених учасниками справи, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що обставини справи встановлено неповно чи неправильно, а, отже, і наведені скаржником доводи в апеляційній скарзі не спростовують правильних по суті висновків суду першої інстанції.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
За приписами частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням встановлених в цій справі обставин та правового регулювання спірних правовідносин суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , рішення суду першої інстанції ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, що є підставою для залишення його без змін.
Відповідно до статті 139 КАС України новий розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16.01.2026 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, – залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16.01.2026 у справі №580/12023/25, – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя  Чуприна О.В.

Суддя   Попова О.Г.

Суддя Говорун О.В.