Справа № 490/7428/25
н\п 2/490/730/2026

Центральний районний суд м. Миколаєва

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року    м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Рябой Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП,
ВСТАНОВИВ:

09.09.2025 року позивачка ФОП ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє її представниця - адвокат Капля А.С., звернулася до суду з даним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок ДТП у розмірі 4811,53 грн.
Позов мотивований тим, що 23.09.2020 року між ТДВ «СК «ГАРДІАН» та ОСОБА_2 було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс) № АР-0948336, забезпечений транспорт «ВАЗ 2104», д.р.н. НОМЕР_1 . 29.01.2021 р. об 11 годині 40 хвилин в м. Миколаєві по пр. Миру, 4, мала місце ДТП, за участю транспортного засобу «ВАЗ 2104», д.р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «HYUNDAI GETZ», д.р.н. НОМЕР_3 . Винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124. ч.1 ст. 130 КУпАП, визнано ОСОБА_2 , який керував автомобілем «ВАЗ 2104», Д.р.н. НОМЕР_2 , що підтверджується постановою Ленінського районного суду міста Миколаєва по справі № 489/741/21 від 23 березня 2021 року та постановою Ленінського районного суду міста Миколаєва по справі № 489/740/21 від 12 квітня 2021 року. Згідно з умовами Полісу ОСЦПВ № АР-0948336, на підставі страхового акту № G-10615-1 заяви про регресні вимоги страхової компанії потерпілої сторони та зібраних документів, розмір виплати за пошкоджений транспортний засіб «HYUNDAI GETZ», д.р.н. НОМЕР_3 , складає 4 811,5 грн.
Сторона позивачки зазначає, що в зв`язку з викладеним і відповідно до умов договору страхування ТДВ «СК «ГАРДІАН» відшкодувало страховій компанії потерпілого, якому належав транспортних засіб «HYUNDA GETZ», д.р.н. НОМЕР_3 , витрати на ремонт автомобіля в сумі 4 811,53 грн. 14 серпня 2025 року між ТДВ «СК «ГАРДІАН» та ФОП ОСОБА_1 укладено Договір 1/Г про відступлення права вимоги, відповідно до умов яко право грошової вимоги від ТДВ «СК «ГАРДІАН» до ОСОБА_2 перейшло ФОП ОСОБА_1 .
Отже, враховуючи вищевикладене, на теперішній час відповідно до договору про відступлення права вимоги № І/Г від 14 серпня 2025 року відбулося процесуальне правонаступництво у зв`язку із зміною кредитора у зобов`язанні, а саме зміни Первісного Кредитора ТДВ «СК «ГАРДІАН» на Нового кредитора — правонаступника - ФОП ОСОБА_1 .
За такого, представниця позивачки зазначала, що оскільки, ТДВ «СК «ГАРДІАН» сплатило за ремонт автомобіля «HYUNDAI GETZ», д.р.н. НОМЕР_3 , страхове відшкодування в розмірі 4 811,53 грн, загальна ціна позову становить 4 811,53 грн, які позивачка просить стягнути.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09.2025 року дану цивільну справу передано на розгляд судді Черенковій Н.П.
Ухвалою від 07.10.2025 року суддею Черенковою Н.П. відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі, призначено підготовче судове засідання.
Розпорядженням керівника апарату суду від 13.02.2026 року було призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з поданням суддею Черенковою Н.П. заяви про відставку та відрахування її зі штату суду.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.02.2026 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.
13.02.2026 року матеріали справи передано судді Саламатіну О.В.
Ухвалою судді від 18.02.2026 року прийнято до свого провадження цивільну справу №490/7428/25 за позовною заявою Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого засідання.
24.03.2026 року судове засідання відкладено на 23.04.2026 року, в зв`язку з неявкою сторін.
Ухвалою суду від 23.04.2026 року закрито підготовче провадження справу призначено до розгляду по суті на 04.06.2026 року на 11:30 год.
Сторони в судове засідання 04.06.2026 року не з`явилися.
Від представниці позивачки – адвоката Каплі А.С. надійшла заява про розгляд справи без участі позивачки та її представниці, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.
Відповідач, який з урахуванням положень частини десятої статті 187 ЦПК України, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву, клопотання чи заяви по суті спору до суду не надав. 
Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (Постанова ВС від 24.10.2024 у справі №752/8103/13-ц).
За такого, суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі письмових доказів, що відповідає приписам ст. 223 ЦПК України.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши та перевіривши всі аргументи сторін викладені ними в документах по суті справи та докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що постановою Інгульського (Ленінського) районного суду м. Миколаєва від 12.04.2021 року у справі про адміністративні правопорушення №489/740/21 визнано  ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 340 (триста сорок) гривень.
У вказаній постанові, яка набрала законної сили, судом встановлено наступне.
29.01.2021 р. о 11:40 год. в м. Миколаєві, водій ОСОБА_2 керував т/з ВАЗ 2104 д.н.з. НОМЕР_2 по пр. Миру та вул. Шкільна на перехресті починаючи рух заднім ходом був неуважний, не врахував дорожньої обстановки, не впевнився в безпеці свого руху та допустив контактування зі стоячим позаду автомобілем Hyundai Getz д.н. з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП обидва т/з отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.п.2.3 б, 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, про що працівниками патрульної поліції був складений протокол.
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).
Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду (частина сьома статті 82 ЦПК України).
У постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі №910/2164/18 та від 08 липня 2019 року у справі №908/156/18, на які є посилання в касаційній скарзі, вказано, що преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.
У постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №320/4938/17 (провадження №61-26396св18) зазначено, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини. Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу.
У постанові Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №822/1468/17, на яку є посилання в касаційній скарзі, зазначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники, але в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах.
Правова визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (Svetlana Naumenko v. Ukraine, №41984/98, §53, ЄСПЛ, від 09 листопада 2004 року).
На важливість дотримання принципу процесуальної економії, відповідно до якого штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, неодноразово звертала увагу Велика Палата Верховного Суду (див., зокрема, пункт 58 постанови від 28 січня 2020 року у справі №50/311-б, провадження №12-143гс19; пункт 63 постанови від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18, провадження №12-204гс19); пункт 82 постанови від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц, провадження №14-67цс20).
Тобто, наявність вини в діях відповідача у настанні дорожньо-транспортної пригоди, в даному випадку, встановлена і не оспорюється.
Згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4 , власником транспортного засобу автомобіля «HYUNDAI GETZ», д.н. з. НОМЕР_3 є ОСОБА_4 .
Матеріалами справи підтверджується, щона момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «HYUNDAI GETZ», д.н. з. НОМЕР_3 була застрахована в ПАТ «СК «АРКС», відповідно до Договору страхування №103106а0к3 від 10.08.2020 року, а цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ВАЗ 2104 д.н.з. НОМЕР_2 , який є винуватцем ДТП,була застрахована в ТДВ «СК «ГАРДІАН», відповідно до Договору ОСЦПВ №АР0948336 від 29.01.2021 року.
Згідно рахунку-фактури №КА-000037 від 29.01.2021 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «HYUNDAI GETZ», д.н. з. НОМЕР_3 , склала 7411,53 грн.
Згідно Страхового акту №G-10615-1, складеного ТДВ «СК «ГАРІДАН» 30.04.2021 року, сума страхового відшкодування, яка підлягає виплаті АТ «СК «АРКС» складає 4811,53 грн.
30.04.2021 року ТДВ «СК «Гардіан» перераховано на рахунок АТ «СК «АРКС» вказану вище суму страхового відшкодування у розмірі 4811,53 грн, що підтверджується платіжним дорученням №13476 від 30.04.2021 року, з призначенням платежу: «Стр.відш.зг.стр.акту №G-10615-1 за пошкоджений т.з. «HYUNDAI GETZ», д.н. з. НОМЕР_3 , власниу АРКС СК АТ Без ПДВ».
Будь-яких доказів відшкодування позивачці завданої шкоди відповідачем суду не надано.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).
Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків має право на їх відшкодування у розмірі витрат, які вона зробила чи мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Згідно статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до частини першої статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до положень ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч. 2 ст.1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою.
Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до положень ст. 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно п. 4. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Таким чином ТДВ «СК «ГАРДІАН» отримало право регресної вимоги щодо стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 4811,53 грн з винної особи.
З виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_1 з 04.10.2021 року є фізичною особою-підприємцем.
14.08.2025 р. між ФОП ОСОБА_1 та ТДВ «СК «ГАРДІАН» укладено Договір № 1/Г про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору за договорами страхування, перелік яких наведений у Додатку № 1 до Договору. Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором № 5040306 від 03.03.2021.
Частиною першою статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, правонаступництва, а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язані в повному обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, до позивача ФОП ОСОБА_1 перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаного боргу.
Згідно вимог статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
На підставі вищевикладеного, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти в розмірі 4811,53 грн, а позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами.
Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №209 від 06.10.2025 року.
За такого, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 1211,20 грн.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, що передбачено пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України.
Позивачка у позові просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь понесені витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн.
В обґрунтування витрат на правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги № 4 від 20.08.2025 р., укладений між адвокатом Капля А.С. та ФОП ОСОБА_1 та Акт від 23.08.2025 р. приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомого №4 від 20.08.2025 р. про підтвердження факту надання правничої допомоги, згідно якого обсяг виконаних робіт оцінений у 3000,00 грн.
Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При розгляді справи «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04) ЄСПЛ зазначив, що при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим.
Суд вказує на те, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, слід керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
Суд дійшов висновку, що заявлені позивачкою до відшкодування 3000,00 грн витрат на правничу допомогу є обґрунтованими, та відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та не суперечить принципу розподілу таких витрат. 
Заявлений розмір витрат є співмірним із складністю справи та виконаним адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт), а за такого, вимогу про стягнення витрат на правову допомгу слід задовольнити у повному обсязі.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов протиУкраїни", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").
За такого, на підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача шкоди, заподіяної внаслідок ДТП у сумі 4811,53 грн та судових витрат, які складаються з судового збору у розмірі 1211,20 грн і витрат на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265, 353 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:

Позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 в порядку регресу матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 4811,53 грн (чотири тисячі вісімсот одинадцять гривень 53 копійки).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 понесені судові витрати, які складаються з сплаченого судового збору у сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) та витрат на правову допомогу у сумі 3000,00 грн (три тисячі гривень 00 копійок).
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Реквізити сторін:

Позивач: ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 , IBAN НОМЕР_6 у «ПриватБанк», МФО 305299. 
Відповідач:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остання відома адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Саламатін О.В.