25.06.26
22-ц/812/1273/26
Єдиний унікальний номер судової справи: 489/589/26
Номер провадження 22-ц/812/1273/26 Суддя - доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
25 червня 2026 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:
головуючого - Крамаренко Т.В.,
суддів: Локтіонової О.В., Ямкової О.О., 
розглянувши у спрощеному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою 
Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс»
на рішення Інгульський районного суду м. Миколаєва від 09 квітня 2026 року, ухваленого під головуванням судді - Коваленка І.В., в приміщенні того ж суду по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (надалі - ТОВ «Укр Кредит Фінанс») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и л а:

У січні 2026 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обґрунтовано тим, що 24 червня 2024 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою Веб-сайту, який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1413-2013.
Кредитний договір разом із Правилами надання споживчих кредитів, Паспортом споживчого кредиту, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної ставки за договором (Графік платежів за договором) відповідно до Методики Національного банку України складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким позичальник був попередньо ознайомлений. Кредитний договір, у відповідності до норм частини першої статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».
Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору.
Проте, відповідач неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, чим порушує умови кредитного договору в результаті чого станом на 10 грудня 2025 року утворилась заборгованість в розмірі 23 301,90 грн, з яких прострочена заборгованість за кредитом 3 900 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами 18 816,90 грн, прострочена заборгованість по комісії за видачу кредиту 585 грн. 
Користуючись своїм правом ТОВ «Укр Кредит Фінанс» вирішило списати частину заборгованості та просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 19 500 грн, яка складається із 3 900 грн простроченої заборгованості за кредитом та 15 600 грн за нарахованими процентами.
Посилаючись на те, що відповідачем в позасудовому порядку заборгованість не погашено, позивач просить стягнути її в судовому порядку.
Рішенням Інгульського районного суду м. Миколаєва від 09 квітня 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії № 1413-2013 від 24 червня 2024 року в загальному розмірі 7800 грн та судовий збір в сумі 1064,96 грн. У іншій частині позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем доведено письмовими доказами факт укладання між сторонами кредитного договору та виконання позивачем умов кредитного договору. Відповідач отримавши грошові кошти від ТОВ «Укр Кредит Капітал» у строки визначені договором зобов`язання щодо погашення кредиту не виконала, а відтак позивач має право на стягнення заборгованості з ОСОБА_1 . 
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з неправомірності нарахування процентів щодо розміру процентної ставки, розмір яких становить 15 080,70 грн та є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист споживачів» вважав за можливе зменшити їх розмір до основної суми боргу - 3900 грн. 
Не погодившись із рішенням суду, ТОВ «Укр Кредіт Фінанс» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги Товариство зазначило, що суд першої інстанції в результаті неправильного застосування норм матеріального права в оскаржуваному рішенні зробив хибний висновок, що умови за користування кредитом є несправедливими та не відповідають вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів в розумінні п.5 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист споживачів». 
Відповідач своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.
За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі відповідає. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено, 24 червня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою Веб-сайту (https://creditkasa.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 1413-2013 продукту «CreditКasa». 
Відповідно до пункту 3.1 договору, кредитний договір укладено сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію». 
До укладення кредитного договору між сторонами, кредитодавцем було здійснено дистанційну ідентифікацію та верифікацію позичальника з метою надання фінансових послуг та був використаний наступний спосіб ідентифікації та верифікації позичальника (в тому числі, здійснений з метою укладення між сторонами раніше укладених договорів), з урахуванням вимог, визначених нормативно-правовим актом Національного банку України з питань здійснення установами фінансового моніторингу - отримання через Систему BankID НБУ ідентифікаційних даних позичальника (пункт 3.5 договору). 
Згідно пунктів 4.1, 4.2 договору, розмір кредитного ліміту, тобто загальний розмір кредиту встановлено в розмірі 3000 грн. Дата надання/видачі - 24 червня 2024 року.
Відповідно до пунктів 4.10, 4.11 договору, за користування позичальником кредитними коштами встановлено стандартну процентну ставку в розмірі 1,50 % в день, яка застосовується протягом перших 180 календарних днів з дня укладення цього договору, а з наступного 181 календарного дня за ставкою 1,18% в день. Комісія за видачу кредиту становить 15,00 % від суми виданого кредиту. 
Згідно пункту 4.13 кредитного договору, кредит надано строком на 365 календарних днів, до 23 червня 2025 року.
Кредитний договір з додатками, підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором «А3102» та в розділі 13 договору «Реквізити сторін» позичальник вказала номер особистого електронного платіжного засобу - НОМЕР_1 . 
Разом з кредитним договором відповідачка ознайомилася і підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором «С3102» Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) продукту «CreditКasa», затверджених наказом ТОВ «Укр Кредит Фінанс» від 14 червня 2024 № 57-П.
26 червня 2024 року між сторонами була укладена додаткова угода до Договору про відкриття кредитної лінії № 1413-2013, відповідно до якої кредитодавець зобов`язався надати позичальнику додаткові грошові кошти в розмірі 900 грн, строком кредитування 367 календарних днів. 
Додаткова угода, разом з додатками до неї, підписана відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором «А8168».
Згідно довідки ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування суми кредиту № 1413-2013 від 24 червня 2024 року видача кредитних коштів позичальнику проведена за допомогою системи LIQPAY на номер платіжної карти № НОМЕР_1 , платежі №2480428911 від 24 червня 2024 року на суму 3000 грн, № 2481108725 від 26 червня 2024 року на суму 900 грн.
Зарахування кредитних коштів в розмірі 3000 грн та 900 грн за договором № 1413-2013 від 24 червня 2024 року отримувачу на платіжну картку VISA НОМЕР_2 через систему LIQPAY підтверджується квитанціями АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_3 від 24 червня 2024 року та № 2481108725 від 26 червня 2024 року.
Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України. У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку (фінансової установи) на пред`явлення будь-якої вимоги.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість за договором № 1413-2013 від 24 червня 2024 року станом на 10 грудня 2025 року заборгованість складає 23 301,90 грн, з яких основний борг - 3 900 грн, проценти - 18 816,90 грн, проценти нараховані за статтею 625 ЦК України - 0,00 грн, комісія - 585,00 грн та штрафи - 0,00 грн. 
Користуючись своїм правом з вказаної у розрахунку заборгованості позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в загальному розмірі 19 500 грн, яка складається із 3 900 грн. простроченої заборгованості по кредиту та 15 600,00 грн по процентам.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовьязків та оформлена в електронній формі.
Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. ст. 628, 629 ЦК України).
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За правилом ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Частиною 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, щодо дійсності якого заперечує відповідач, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1413-2013 від 24 червня 2024 року та додаткову угоду до вказаного договору від 26 червня 2024 року.
Вказаний договір та додаткова угода були укладені дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразових ідентифікаторів.
Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вказаний договір прирівнюється до укладених в письмовій формі.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає доведеним, що вказаний кредитний договір був підписаний позичальником ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатору, який був надісланий кредитором, на підтвердження чого у ідентифікаційній частині договору міститься код ідентифікатора відповідача, що і є його безпосереднім підписом.
За такого, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про невиконання відповідачкою умов кредитного договору та стягнув заборгованість за тілом кредиту у розмірі 3 900 грн.
Що стосується заборгованості за процентами у розмірі 3 900 грн, які стягнув суд першої інстанції то колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.
Так, звертаючись з позовом до суду позивач просив стягнути з відповідачки проценти у сумі - 15 600 грн з урахуванням рішення про застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс».
Згідно з п.17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (далі - Закон №3498-ІХ) визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5% (Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено п.1 згідно із Законом №3498-ІХ від 22 листопада 2023 року).
Відповідно до розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3498-ІХ цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.
Згідно з карткою документа Закону №3498-ІХ дата публікації 23 грудня 2023 року, дата набрання законної сили 24 грудня 2023 року.
Тобто з 24 грудня 2023 року та протягом перших 120 днів (до 22 квітня 2024 року) розмір денної процентної ставки при укладенні кредитного договору не може перевищувати 2,5%.
Національний банк України у листі від 20 лютого 2024 року «Щодо дотримання законодавства у сфері споживчого кредитування» надав роз`яснення щодо застосування Закону №3498-ІХ, а також п.17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» з метою недопущення порушення прав споживачів.
У п.2 цього листа щодо максимального розміру денної процентної ставки Національний банк України роз`яснив, що відповідно до пункту 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону про споживче кредитування тимчасово протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом №3498-ІХ, тобто до 20 серпня 2024 року включно, встановлено максимальний розмір денної процентної ставки, який не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5% (до 22 квітня 2024 включно); протягом наступних 120 днів - 1,5% (з 23 квітня 2024 року до 20 серпня 2024 року включно).
За ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», починаючи з 241 дня з дня набрання чинності Законом №3498-ІХ, тобто з 21 серпня 2024 року, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч.4 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», не може перевищувати 1%.
Тому суд першої інстанції правильно визначив, що проценти за користування кредитними коштами становлять 15 080,70 грн: (12090 грн ( 3900 грн х 1% х 310 (за період з 21 серпня 2024 року по 25 червня 2025 року) + 2 990,70 грн (за період з 25 червня 2024 року по 20 серпня 2024 року).
Доводи апеляційної скарги про те, суд першої інстанції помилково застосував до щоденно нарахованої заборгованості розмір денної процентної ставки у розмірі 1% за період, та як наслідок позбавив позивача законного права на отримання процентів за користування кредитними коштами відповідно до умов укладеного договору, є безпідставними та спростовуються встановленими у справі обставинами та вимогами законодавства, чинного на час спірних правовідносин.
Крім того, звертаючись з даним позовом, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у загальному розмірі 19 500 грн, з яких: 3 900 грн - заборгованість за тілом кредиту, 15 600 грн - заборгованість за нарахованими процентами.
Тобто, заборгованість за відсотками у більше ніж три рази перевищують заборгованість за основним боргом.
Колегія суддів зазначає, згідно ч.ч.1-2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Таким чином, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відсотків річних за користування кредитними коштами, оскільки вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних за користування кредитними коштами.
Аналогічний висновок міститься у постанові Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 12.02.2025 року, у справі № 679/1103/23.
З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення відсотків за користування кредитними коштами, та враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, суд вважав за можливе зменшити заявлений позивачем до стягнення розмір відсотків за користування кредитними коштами до розміру основного боргу та стягнути з відповідачки на користь позивача відсотки у розмірі 3 900 грн.
Інше не відповідало б принципам справедливості, розумності і пропорційності, а відтак висновок суду про зменшення розміру відсотків є вірним.
Інші в апеляційній скарзі доводи зводяться до підстав позову та які були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну правову оцінку з урахуванням всіх фактичних обставин справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, і з якою погоджується колегія суддів. 
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, яке ухваленням з додержанням норм матеріального та процесуального права - залишенню без змін. 
Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то відсутні підстави для розподілу судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» залишити без задоволення.
Рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 09 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: О.В. Локтіонова

О.О. Ямкова

Повний текст складено 25 червня 2026 року