Справа № 447/372/24 Головуючий у 1 інстанції: Друзюк М.М. 
Провадження № 22-з/811/136/26 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
суддів: Бойко С.М., Копняк С.М., 
розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Ортинської Наталії Володимирівни про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Мокрицького Ореста Петровича на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 26 грудня 2025 року та додаткове рішення цього ж суду від 30 грудня 2025 року в складі судді Друзюк М.М. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно, за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_2 , про визнання права власності на спадкове майно,-
встановив:

У лютому 2024 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив визнати частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.11.2016, реєстровий номер 1546, від 06.03.2017, реєстровий номер 338, від 24.03.2017, реєстровий номер 425, від 06.03.2017, реєстровий номер 340 від 12.12.2016, реєстровий номер 1842, виданих Миколаївською державною нотаріальною конторою Львівської області ОСОБА_4 ; визнати за позивачем право власності в порядку спадкування після ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , на 1/6 частину земельної ділянки, кадастровий номер 4623087600:13:002:0003, площею 0,246 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , 1/6 частину земельної ділянки, кадастровий номер 4623087600:13:002:0103, площею 0,1182 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , 1/6 частину земельної ділянки, кадастровий номер 4623087600:13:002:0129, площею 0,0305 га, яка знаходиться в с. Велика Воля Стрийського (раніше Миколаївського) району Львівської області, на 1/6 частину права на земельну частку (пай), розміром 1,55 умовних кадастрових гектарів, розташованої на території Стільської сільської ради Стрийського (раніше Миколаївського) району Львівської області.
Ухвалою суду від 11.04.2024 замінено відповідача - Тростянецьку сільську раду Стрийського району Львівської області на належного відповідача – ОСОБА_1 . Відповідачу визначено строк для подання відзиву, заперечень.
30.04.2024 від ОСОБА_3 надійшла позовна заява як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно, просила визнати частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.11.2016, реєстровий номер 1546, від 06.03.2017, реєстровий номер 338, виданих Миколаївською державною нотаріальною конторою Львівської області ОСОБА_4 в частині включення до спадкового майна, на яке воно видано, 1/6 частини житлового будинку та на 1/6 частини земельної ділянки кадастровий номер 4623087600:13:002:0003, площею 0,246 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться по АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 та на 1/6 частину земельної ділянки, кадастровий номер 4623087600:13:002:0003, площею 0,246 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 109-112). 
Ухвалою суду від 25.06.2024 позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 , прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно.
Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 26 грудня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно - відмовлено.
У задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_2 , про визнання права власності на спадкове майно – відмовлено.
Додатковим рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 30 грудня 2025 року (провадження № 2-др/447/4/26) заяву задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000 (тринадцять тисяч) гривень.
Іншим додатковим рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 30 грудня 2025 року (провадження № 2/447/35/25) відмовлено у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_6 про стягнення судових витрат у цивільній справі №447/372/24.
Рішення суду та додаткове рішення суду (провадження № 2-др/447/4/26) оскаржив представник ОСОБА_2 - адвокат Мокрицький Орест Петрович, просив скасувати рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 26.12.2025 по справі №447/372/24 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання частково недійсними свідоцтва на право власності від 10.11.2016 (реєстровий номер 1546) і від 06.03.2017 (реєстровий номер 338), виданих Миколаївською державною нотаріальною конторою Львівської області, визнання за позивачем право власності в порядку спадкування після смерті мами ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 : 
- на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , на1/6 частину земельної ділянки, кадастровий номер 4623087600:13:002:0003, площею 0,246 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться по АДРЕСА_1 . 
-на 1/6 частину земельної ділянки, кадастровий номер 4623087600:13:002:0103, площею 0,1182 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 . на 1/6 частину земельної ділянки, кадастровий номер 4623087600:13:002:0129, площею 0,0305 га, яка знаходиться в с. Велика Воля Стрийського (раніше Миколаївського) району Львівської області.
-на 1/6 частину права на земельну частку (пай), розміром 1,55 умовних кадастрових гектарів, розташованої на території Тростянецької сільської ради Стрийського (раніше Миколаївського) району Львівської області. 
Скасувати додаткове рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 30.12.2025 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.
Постановою Львівського апеляційного суду від 12 травня 2026 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Мокрицького Ореста Петровича – залишено без задоволення. Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 26 грудня 2025 року та додаткове рішення цього ж суду від 30 грудня 2025 року – залишено без змін.
18.05.2026 у системі Електронний суд представник ОСОБА_1 – адвокат Ортинська Н.В. сформувала заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат. Зазначає, що розмір правничої допомоги, наданий ОСОБА_1 від адвоката (адвокатського об`єднання) за час розгляду справи №447/372/24 становить 17 5000 грн. Детальний опис робіт (наданих послуг) відображений в актах про надання правової допомоги (Додатки). Звертає увагу суду, що витрати на правничу допомогу оплачені відповідачкою у повному обсязі (Додаток). На виконання вимог ст. 134 ЦПК України, відповідачем разом з першою заявою по суті спору до суду було надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які були понесені і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
Просить вирішити питання про розподіл судових витрат, а саме стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 17 500 грн. (сімнадцять тисяч п`ятсот гривень).
Заслухавши суддю доповідача, колегія суддів дійшла таких висновків.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до приписів частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна людина має можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав. Це право гарантується частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. 
Згідно із п. п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Частиною 3 вказаної статті унормовано, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Зважаючи на те, що заява представника Ортинської Н.В. про ухвалення додаткового рішення стосується лише питання судових витрат, розгляд такої проводиться у письмовому провадженні без повідомленням учасників справи.
При цьому, ключовим питанням у межах даного провадження № 22-з/811/136/26 є виключно визначення розміру судових витрат на правничу допомогу, які були понесені відповідачкою ОСОБА_1 при розгляді апеляційної скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Мокрицького Ореста Петровича на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 26 грудня 2025 року та додаткове рішення цього ж суду від 30 грудня 2025 року, тобто виключно на стадії апеляційного перегляду, з погляду їх співмірності, реальності, необхідності та складності спірних правовідносин.  
Перевіряючи підставність поданої заяви, колегія суддів враховує таке.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
В свою чергу, порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі відмови в позові - на позивача.
Зважаючи на те, що Львівський апеляційний суд 12 травня 2026 року ухвалив постанову, якою оскаржувані рішення залишив у законній силі,заява представника відповідачки Ортинської Н.В. є підставною, тому апеляційний суд повинен вирішити питання розподілу судових витрат, керуючись загальними правилами розподілу таких.
Так, колегія суддів виходить з того, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до ст. 133 ЦПК Україна правнича допомога та витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи є складовою судових витрат. 
Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Згідно із п. 8 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачки адвокат Ортинська Н.В. зазначала про орієнтовний розмір витрат на правову допомогу 30000,00 грн. та просила такі витрати, у випадку залишення апеляційної скарги без задоволення, покласти на позивача, заяву про ухвалення додаткового рішення із додатками (доказами) подала 18.05.2026, що відповідає ч. 8 ст. 141 ЦПК України(т. 2 а.с. 170-183, т. 3 а.с. 44).
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Витрати на професійну правничу допомогу, відповідно до положень вказаної вище статті, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
В силу частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно із частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Аналіз вищезазначених процесуальних норм дає підстави для висновку, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
Будь яких заперечень розміру витрат на правову допомогу зі сторони позивача не надходило.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Тобто ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Таким чином, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд має враховувати складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову.
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії», 18.02.2022 у справі «Чоліч проти Хорватії» зазначено, що скаржник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними, а також були розумними у своєму розмірі.
Сторона, яка претендує на відшкодування витрат на правничу допомогу, зобов`язана надати належні та допустимі докази, що підтверджують фактично виконані роботи (надані послуги). При погодинній формі обчислення гонорару обсяг виконаних робіт та наданих послуг повинен включати детальний опис робіт (наданих послуг) та розрахунок часу, витраченого адвокатом (п.16 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.03.2026 у справі №359/8573/20).
До заяви про відшкодування судових витрат від 18.05.2026 адвокатом Ортинською Н.В. додано Договір № 0305/24 про надання правової допомоги від 03.05.2024, додаток № 1 до договору Замовлення від 03.05.2024, Акти про надання правової допомоги, а також платіжні інструкції про оплату вартості таких (т. 3 а.с. 47-55).
Так, згідно замовлення вартість однієї роботи адвоката оцінена сторонами в 2500,00 грн.
Слідуючи Актам № 4 від 17 лютого 2026 року та № 5 від 12 травня 2026 року така ж вартість роботи адвоката застосована сторонами і при розрахунку вартості правової роботи на стадії апеляційного перегляду справи.
Зокрема, вартість ознайомлення з апеляційною скаргою та подання відзиву на таку 15000,00 грн (6 год), а представництво у судовому заіданні 2500,00 грн.
Враховуючи наведені обставини, а також зміст та обсяг наданих правових послуг, колегія суддів приходить переконання, що заявлений представником Ортинською Н.В. до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу є явно завищеним та не може бути стягнутим у повній мір.
Колегія суддів виходить з того, що у статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно із пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до статті 19 цього Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Так, дійсно слідуючи правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду викладеним у постанові від 19.02.2020, справа № 755/9215/15-ц, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом з цим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, зокрема дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін, реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, таким чином фіксованість гонорару у договорі не безумовним обов`язком суду стягнути такий, що спростовує доводи апеляційної скарги у цій частині.
Зазначене узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини, слідуючи якій заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Таким чином, враховуючи складність справи, порядок та тривалість розгляду такої апеляційним судом, об`єм наданих послуг, заперечення прокурора, колегія суддів приходить переконання, що заявлена представником відповідача сума на відшкодування судових витрат на правову допомогу є дійсно завищеною.
Так, підготувавши відзив на апеляційну скаргу, представник відповідачки не змінюючи правову позицію, відстоювала таку в апеляційному суді.
Більше того, відзив, як процесуальний документ, не належить до обов`язкових, без яких розгляд апеляційної скарги чи справи не міг би відбутися.
Таким чином, врахувавши складність спірних правовідносин, обсяг та предмет позовних вимог, обізнаність представника у таких і судовій практиці з цього приводу, що презюмується, стягнення витрат на правову допомогу у розмірі, про який просить сторона відповідача не є обгрнутованим хоча б з погляду зазначених вище обставин.
При цьому, враховуючи усі обставини спірних правовідносин у сукупності, результат розгляду даної справи, складність та важливість такої для сторін, реально потрачений адвокатом час, колегія суддів вважає, що заяву про ухвалення додаткового рішення необхідно задовольнити частковота стягнути на користь ОСОБА_1 8000,00 грн. витрат на правову допомогу за розгляд справи в апеляційному суді, які будуть достатніми, відповідатимуть обставинам спірних правовідносин та обсягу наданих адвокатом послуг з представництва.
Згідно правової позиції Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20, відшкодуванню підлягають витрати на професійну правничу допомогу, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, 372, ст.ст. 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-
ухвалив:

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Ортинської Наталії Володимирівни про ухвалення додаткового рішення – задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені на стадії апеляційного розгляду справи, у розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок.
У задоволенні решти вимог заяви – відмовити.
Додаткова постанова набирає законної сили з дня ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного тексту додаткової постанови.

Повний текст додаткової постанови складений 16 червня 2026 року.

Головуючий:  А.В. Ніткевич 

Судді:   С.М. Бойко

С.М. Копняк