РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

04 червня 2026 року 	м. Рівне	№460/13858/25	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
 	ОСОБА_1 	
до	Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області 	
 	про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,	
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі - відповідач), в якому просить суд:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №262240032139 від 04.06.2025 щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 ОСОБА_1 з 28.05.2025;
зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплатити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 ОСОБА_1 з врахуванням періодів до пільгового стажу по Списку №2 з 09.06.1989 – 30.11.1989, 01.12.1989 – 11.08.1996, починаючи з 28.05.2025.
Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 вказує, що вона досягла свого пенсійного віку та 28.05.2025 звернулась до Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві з заявою щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку№2 відповідно Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та надала всі необхідні документи. Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській відмовило їй у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, оскільки не підтверджений пільговий стаж. Позивач стверджує, що в її трудовій книжці містяться записи про відповідні періоди трудового стажу із відомостями, які відповідають вимогам законодавства на підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до пункту “б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”. Вказує, що вона надала пенсійному органу всі необхідні первинні документи: пільгову довідку, накази про атестацію робочого місця, карту умов праці. Позбавлення її конституційного права на соціальне забезпечення у зв`язку з недотриманням встановлених вимог ведення трудових книжок його роботодавцем є неправомірним. З урахуванням наведеного, просить позов задовольнити повністю.
Ухвалою від 11.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов.
Ухвалу суду від 11.08.2026 доставлено до електронного кабінету відповідача 10.08.2025. 
Відзиву на позов відповідач не подав без повідомлення причин, як і жодних доказів на обґрунтування заперечення проти позову.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
З`ясувавши доводи позивача, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив такі обставини справи.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 28.05.2025 звернулась до Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку№2 відповідно Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та надала необхідні документи, що стверджується розпискою-повідомленням від 28.05.2025 № 12452.
За принципом екстериторіальності подані документи були розглянуті Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області, яким прийнято рішення від 04.06.2025 № 262240032139 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" через відсутність необхідного пільгового стажу. Зазначено, що пільговий стаж на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 документами не підтверджено.
Вважаючи рішення про відмову в призначенні пенсії протиправним, а свої права порушеними, ОСОБА_1 звернулася з позовом до адміністративного суду.
При вирішенні цього публічно-правового спору суд враховує таке.
Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтею 22 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб, встановлює Закон України “Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб” від 20.10.2014 № 1706-VII (далі – Закон №1706-VII).
Відповідно до ст. 2 Закону №1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.
Для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України (ч. 1 ст. 7 Закону №1706-VII).
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-ІV, який набрав чинності 01.01.2004 (далі – Закон №1058-ІV).
Статтею 8 Закону №1058-ІV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Відповідно до статті 45 Закону №1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Частиною першою статті 26 Закону №1058-ІV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
11.10.2017 набрав чинності Закон України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” від 03.10.2017 №2148-VIII (далі – Закон №2148-VIII), яким Закон №1058-ІV доповнено Розділом XIV-1 “Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян”.
Так, частиною першою статті 114 Закону №1058-ІV визначено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. 
Пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1058-ІV передбачено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема: 50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року.
Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону:
чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи;
жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.
Разом з тим, до внесення відповідних змін в Закон №1058-ІV питання призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 визначалося Законом України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), який залишається чинним на день виникнення спірних правовідносин.
За приписами статті 12 Закону №1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Водночас, згідно з пунктом “б” частини першої статті 13 Закону №1788-XII в редакції Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення” від 02.03.2015 №213-VІІІ (далі – Закон №213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, зазначена норма передбачає зміст ідентичний пункту 2 частини другої статті 114 Закону №1058-ІV.
Тобто на час виникнення спірних правовідносин питання призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 регулює положення двох нормативно-правових актів, а саме: стаття 114 Закону №1058-ІV в редакції Закону №2148-VIII та стаття 13 Закону №1788-XII в редакції Закону №213-VІІІ.
Разом з тим, Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення статті 13 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VІІІ (п. 1).
Стаття 13 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VІІІ, які визнані неконституційними, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення (п. 2).
Пунктом 3 Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 визначено, що застосуванню підлягає стаття 13 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом №213-VІІІ для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:
“На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: […] 
б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи – жінкам”.
Згідно з положеннями Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені (ст.151-2). 
Закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку (ст.152).
Отже, вказаним Рішенням Конституційного Суду України відновлено дію, зокрема, пункту "б" частини першої статті 13 Закону №1788-XII, які з 23.01.2020 є чинними у редакції до внесення змін Законом №213-VIII.
Водночас, Закон № 2148-VIII, яким внесено зміни до Закону №1058-ІV, зокрема, статті 114, на предмет конституційності не перевірявся.
За таких обставин, на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020, встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, для жінок після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах, в той час, як положення Закону №1058-ІV визначають таке право для жінок після досягнення ними 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Відтак, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ (з урахуванням Рішення №1-р/2020) та Закону №1058-ІV в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах та стажу роботи. 
Оскільки норми вказаних законів регулюють одне і те ж коло відносин, то вони явно суперечать один одному. 
Таке регулювання порушує вимогу “якості закону”, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі “Щокін проти України”).
Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (№ 11-1207апп19) сформовано правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи (п. 56).
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що за такого правового регулювання застосуванню у цій справі підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ, а не Закону №1058-ІV, оскільки положення пункту "б" частини першої статті 13 Закону №1788-XII визначає більш сприятливі умови для жінок при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи – жінкам.
Така позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20, а також Верховного Суду, викладеними у постанові від 30.03.2023 у справі №300/1951/20, які є обов`язковими для врахування судом відповідно до вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.
Враховуючи викладене, право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 позивач набуває в 50 років та за наявності страхового стажу (на момент досягнення такого віку) не менше 20 років, з них не менше 10 років на роботах за Списком №2, а за відсутності повної кількості такого спеціального страхового стажу та при наявності не менше його половини – має право на призначення пенсії із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.
Зі змісту спірного рішення суд встановив, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день звернення до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії (28.05.2025) вона досягла віку 60 років 1 місяць 6 днів та має загальний страховий стаж 29 років 8 місяців 23 днів, з яких пільгового стажу на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 – 0 років 0 місяців 0 днів. 
При цьому, за доданими документами до загального страхового стажу не зараховані періоди згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 27.07.1981: 21.07.1981 – 01.09.1981, 16.09.1981 – 27.05.1982, оскільки печатки підприємства, які засвідчують записи, не придатні для сприйняття змісту; 01.07.1982 – 31.12.1982, оскільки в даті звільнення наявні виправлення, правильність яких не підтверджено підписом та печаткою організації, а пільговий стаж на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 документами не підтверджено. Водночас, долучена до заяви довідка від 30.04.2025 №62 не відповідає Додатку 5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637). У даній довідці не в повному обсязі зазначений характер виконуваних робіт. Атестація проведена по лаборантах хімічного аналізу цехів, однак ні в пільговій довідці, ні в трудовій книжці не зазначена назва цеху, в якому здійснювала діяльність заявниця.
Висновки відповідача в спірному рішення щодо не зарахування до загального страхового стажу позивача періодів з 21.07.1981 по 01.09.1981, з 16.09.1981 по 27.05.1982 та з 01.07.1982 по 31.12.1982 за трудовою книжкою НОМЕР_1 від 27.07.1981 суд вважає безпідставними та відхиляє, оскільки, як встановлено судом, належна позивачу трудова книжка серії НОМЕР_2 (дата заповнення 23.06.1982) не містить записів до 22.06.1982; наявні записи за 1982 рік містять всі необхідні реквізити, скріплені печатками та підписами відповідальних осіб, при цьому дати записів не відповідають датам, зазначеним у спірному рішенні. Крім того, за змістом розрахунку страхового стажу позивача (форма РС-право) її трудова діяльність за 1982 рік зарахована до загального страхового стажу.
Отже, наведені в спірному рішенні періоди за трудовою книжкою НОМЕР_1 від 27.07.1981 безпідставно не зараховані до загального страхового стажу позивача.
Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується наявність у позивача загалом понад 29 років страхового стажу, при необхідному – не менше 20 років.
Оцінюючи правомірність незарахування періоду роботи позивача зі шкідливими і важкими умовами праці до її спеціального (пільгового) страхового стажу роботи за Списком №2, суд врахував таке.
Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно з ч. 3 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
До набрання чинності Закону №1058-IV питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій регулювалися Законом №1788-XII, відповідно до статті 62 якого основним документом, що підтверджує наявний трудовий стаж, є трудова книжка.
Зазначеній статті 62 Закону №1788-ХІІ кореспондуються положення пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), за змістом якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з п. 20 Порядку №637 у разі, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію за віком на пільгових умовах або вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу, приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
З аналізу наведених правових норм слідує, що документами, які підтверджують трудовий стаж, є трудова книжка із записом про характер виконуваної роботи та уточнююча довідка, яка видається у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників.
Такі висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду у постанові від 22.11.2018 у справі №822/1241/15.
Таким чином, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
З наявної у матеріалах справи копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 (дата заповнення 23.06.1982) суд встановив, що позивач працювала, зокрема:
з 09.06.1989 (наказ №266-л від 09.06.1989) в відділі технічного контролю підсобником 2 розряду з шкідливими умовами праці у Київському виробничому хіміко-фармацевтичному об`єднанні «Дарниця» (запис №11); 
01.12.1989 (наказ №515-л від 30.11.1989) переведена лаборантом хімічного аналізу 3 розряду з шкідливими умовами праці (запис №12); 
01.09.1991 Київське виробниче хіміко-фармацевтичне об`єднання «Дарниця» перетворене в Орендне Київське виробниче хіміко-фармацевтичне об`єднання «Дарниця» (запис №13);
15.09.1993 Орендне Київське виробниче хіміко-фармацевтичне об`єднання «Дарниця» перетворене в Колективне підприємство «Фармацевтична фірма «Дарниця» (запис №16);
01.02.1994 (наказ №21п від 22.01.1994) присвоєно 3 розряд лаборанта хімічного аналізу з шкідливими умовами праці (запис №14);
01.02.1994 (наказ №29п від 01.02.1994) переведена в цьому ж відділі лаборантом лаборанта хімічного аналізу 3-го розряду зі шкідливими умовами праці за контрактом №667 від 01.02.1994 (запис №15);
22.08.1994 Колективне підприємство «Фармацевтична фірма «Дарниця» перетворене в Акціонерне товариство «Фармацевтична фірма «Дарниця» (запис №17);
25.10.1994 (наказ №287л від 25.10.1994) присвоєно 4 розряд лаборанта хімічного аналізу та переведена за цією професією та розрядом в цьому ж відділі зі шкідливими умовами праці (запис №18);
12.08.1996 (наказ №221л від 12.08.1996) переведена на ділянку відвантаження поставок продукції завідувачем складом за контрактом (запис №19), де працювала до звільнення 20.05.1998 (наказ №173л від 20.05.1998) у зв`язку із зміною в організації виробництва і скороченням чисельності працівників (запис №20).
Суд констатує, що будь-яких виправлень чи неточностей такі записи в трудовій книжці позивача не містять. Запис №20 про звільнення позивача 20.05.1998 завірений підписом уповноваженої особи та скріплений печаткою.
Суд звертає увагу, що період трудової діяльності позивача з 09.06.1989 по 20.05.1998 зарахований органом Пенсійного фонду до її страхового стажу повністю.
За змістом довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 30.04.2025 №62, виданої ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця» та долученої позивачем до заяви про призначення пенсії, ОСОБА_1 працювала повний робочий день в Київському виробничому хіміко-фармацевтичному об`єднанні «Дарниця» і за період:
- з 09.06.1989 по 30.11.1989 виконувала роботи різноманітні підсобні роботи зі шкідливими умовами праці за професією, посадою «Підсобний робітник», що передбачена Списком №2 розділ ХХV підрозділ 4 код КП 9322 КОД ЗКППТР 16771 постанови Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1986;
- з 01.12.1989 по 11.08.1996 виконувала роботи різноманітні аналізи хімічного складу зі шкідливими умовами праці за професією «Лаборант хімічного аналізу», що передбачена Списком №2 розділ ХХV підрозділ 1 код КП 8159 КОД ЗКППТР 13321 постанови Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1986; розділ ХХІІІ підрозділ 2250600а-13265 код КП 8159 КОД ЗКППТР 13321 постанови Кабінету Міністрів СРСР №10 від 26.01.1991; розділ ХХІІІ підрозділ 2250600а-13265 код КП 8159 КОД ЗКППТР 13321 постанови Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994;
за період з 09.09.1989 по 30.11.1989 – 0 років 2 місяці 22 дні;
за період з 01.12.1989 по 11.08.1996 – 6 років 8 місяців 11 днів.
Разом з тим, період роботи позивача зі шкідливими умовами праці за Списком №2 з 09.09.1989 по 11.08.1996 (6 років 11 місяців 2 дні) не враховано відповідачем до спеціального (пільгового) стажу з підстав невідповідності вказаної довідки Додатку №5 до Порядку №637, оскільки у ній не в повному обсязі зазначений характер виконуваних робіт, а також не зазначено назву цеху, в якому здійснювала діяльність позивач.
У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне зазначити, що, як передбачено частиною третьою статті 44 Закону №1058-IV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Згідно з пп. 2 п. 6 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.0.12015 за №40/26485, Головне управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на головне управління Фонду завдань.
Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію, у необхідних випадках посадовими особами територіальних органів Пенсійного фонду України надається допомога щодо одержання відсутніх у особи документів для призначення пенсії (п.4.7 розділу VI, п.3.2 розділу ІІІ).
Таким чином, законодавець не тільки наділив відповідача правом на перевірку відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, а й зобов`язав витребовувати в установленому законодавством порядку відомості, необхідні для здійснення покладених на територіальне управління органу Пенсійного фонду завдань та сприяти особам, що звернулись за призначенням пенсії, в одержанні відсутніх у них документів для призначення пенсії.
Всупереч наведеному, відповідачем не надано суду доказів щодо здійснення ним своїх повноважень в частині отримання додаткових документів/надання позивачу допомоги в їх отриманні, які були б достатніми для зарахування спірного періоду її роботи до спеціального (пільгового) страхового стажу. 
Більше того, орган Пенсійного фонду, відмовляючи у зарахуванні вказаного періоду до спеціального (пільгового) страхового стажу з підстав невідповідності довідки вимогам та відсутності у ній певної інформації щодо цеху, в якому працювала позивач, жодних дій по самостійному отриманню додаткових документів та перевірки достовірності поданої довідки не вчиняв.
Верховним Судом у постановах від 21.11.2018 у справі №672/914/16-а та від 11.07.2019 у справі №127/1849/17 викладено висновки, що перевірка достовірності виданих документів покладається на Пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі або відсутність можливості їх перевірити самі по собі не можуть бути підставою для відмови у призначенні чи перерахунку пенсії.
Враховуючи, що позивач вчинила всі залежні від неї дії для отримання відповідних первинних документів, а відповідач не вжив заходів для всебічного, повного і об`єктивного розгляду заяви позивача, то поведінка органу Пенсійного фонду щодо незарахування до пільгового стажу позивача періоду її роботи зі шкідливими умовами праці за Списком №2 з 09.09.1989 по 11.08.1996 є непропорційною заявленій легітимній меті, тому її не можна вважати такою, яка вчинена обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.
Спірний період роботи позивача відображений в трудовій книжці, яка в силу приписів чинного законодавства України є основним документом, що підтверджує стаж роботи. Доказів визнання недостовірними записів трудової книжки №9 - №20 відповідачем суду не надано, а тому їх безпідставно не взято до уваги при розгляді заяви позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Суд зауважує, що пунктом 20 Порядку №637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5) (абз. 1).
Тобто, надання уточнюючої довідки підприємством, установою або організацією необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 20.02.2018 у справі №234/13910/17 та від 07.03.2018 у справі №233/2084/17, які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України. 
Записи трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 (дата заповнення 23.06.1982) в повній мірі підтверджують її зайнятість у період з 09.09.1989 по 11.08.1996 на посадах «підсобний робітник» та «лаборант хімічного аналізу».
Відповідно до пункту 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України №383 від 18.11.2005 (далі - Порядок №383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.
Пунктом 10 Порядку №383 передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку №637.
Отже, виходячи з наведених вище норм Порядку №637 та Порядку №383, лише у разі відсутності в трудовій книжці записів про роботу, такий стаж встановлюється на підставі інших документів, уточнюючих довідок, відомостей та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що записи трудової книжки позивача є достатніми для підтвердження роботи позивача за Списком №2, а тому відповідачем протиправно не взято їх до уваги при прийнятті спірного рішення.
Крім того, у розділі ХХV підрозділу 1 підрозділ “а” Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Ради Міністрів СССР від 22.08.1956 №1173 (який діяв до 26.01.1991), визначено, що право на державну пенсію на пільгових умовах та пільгових розмірах мають усі робітники – “Лаборанти у цехових лабораторіях”.
У розділі ХХV підрозділу 4 підрозділ “а” Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Ради Міністрів СССР від 22.08.1956 №1173 (який діяв до 26.01.1991), визначено, що право на державну пенсію на пільгових умовах та пільгових розмірах мають усі робітники – “Підсобні робітники, що працюють повний робочий день у цехах”.
Пільгова посада “Лаборанти всіх найменувань, у тому числі цехових лабораторій” передбачена: Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, Розділ ХХІІІ, підрозділ 6, пункт (а), позиція 2250600а-13265, затвердженим постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10; Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, Розділ ХХІІІ, підрозділ 6, пункт (а), позиція 2250600а-13265, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 №162 (який діяв до 16.01.2003).
Відтак, посади, на яких позивач працювала продовж періоду з 09.06.1989 по 11.08.1996, міститься в Списку №2 та відноситься до робіт з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість на якій дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Крім того, ці обставини підтверджуються також наданою позивачем до органу Пенсійного фонду довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 30.04.2025 №62, виданою ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця».
Оцінюючи покликання відповідача про невідповідність вказаної довідки Додатку №5 до Порядку №637 суд зазначає, що відповідно до абз. 2 п. 20 Порядку №637 у довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.
Зміст вказаної норми не вказує на необхідність зазначення у довідці про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній назву цехів, в якому здійснював діяльність заявник, а тому наведені в спірному рішенні твердження відповідача є необґрунтованими.
Крім того, проаналізувавши вказану довідку, суд констатує, що вона відповідає формі Додатку №5 до Порядку №637 та містить всі необхідні відомості, передбачені абз. 2 п. 20 Порядку №637, а тому наведені в спірному рішенні твердження відповідача не відповідають дійсним обставинам справи.
Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 №442 (далі - Порядок проведення атестації робочих місць), атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років (п. 4 Порядку №383).
Відповідно до п. 5 Порядку №383 у разі підтвердження за результатами атестації та висновку Державної експертизи умов праці права на пенсію за віком на пільгових умовах за Списками № 1 чи 2 працівникам окремих видів виробництв, робіт, професій чи посад, які мають виражену специфіку, до пільгового стажу зараховується період їх роботи на даному підприємстві, за який умови праці на відповідних робочих місцях не змінювалися і який визначений наказом по підприємству чи організації про затвердження результатів проведення цієї атестації.
Крім того, підпунктом 4.5 пункту 4 Порядку №383 визначено, якщо атестація була вперше проведена після 21.08.97, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21.08.92, 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.
Результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника (пп. 4.2 п.4 Порядку №383).
Таким чином, законодавець визначив, що у разі проведення атестації робочих місць та підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
У спірному рішенні відповідач стверджує, що атестація проведена по лаборантах хімічного аналізу, а відтак питання щодо атестації робочого місця позивача не є спірним в межах цієї судової справи.
За таких обставин, період з 09.09.1989 по 11.08.1996 (6 років 11 місяців 2 дні) підлягає зарахуванню до спеціального (пільгового) стажу роботи за Списком №2.
При цьому, суд враховує роз`яснення Мінсоцполітики України від 10.05.1994 № 01-3/406-02-2, за змістом якого право на пенсію на пільгових умовах мають робітники, зайняті виконанням робіт, передбачених Спискам N 1 і 2, на протязі повного робочого дня. 
Під повним робочим днем вважається виконання роботи в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу. Сюди ж включається час проведення підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, а також робіт поза своїм робочим місцем з метою забезпечення виконання своїх трудових функцій (п. 3).
Стаж, що дає право на пільгове пенсійне забезпечення, обчислюється за загальними правилами, якщо працівники спеціалізованих підприємств, організацій, цехів та інших структурних підрозділів постійно зайняті на роботах, що дають право на пенсію за віком на пільгових умовах (пункт 3 роз`яснення). Якщо ж зазначені працівники постійно на цих роботах не зайняті, спеціальний (пільговий) стаж обчислюється за фактично відпрацьованим часом. 
Враховуючи, що довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 30.04.2025 №62 обумовлено, що позивач працювала повний робочий день в Київському виробничому хіміко-фармацевтичному об`єднанні «Дарниця» за період з 09.09.1989 по 30.11.1989 – 0 років 2 місяці 22 дні; за період з 01.12.1989 по 11.08.1996 – 6 років 8 місяців 11 днів, то позовні вимоги про зарахування до спеціального (пільгового) стажу періоду її роботи з 09.06.1989 по 08.09.1989 задоволенню не підлягає.
Оскільки у позивача відсутня повна кількість спеціального страхового стажу (10 років), однак наявна кількість не менше його половини, то вона має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 із зменшенням пенсійного віку на 3 роки за повні 6 років пільгового стажу.
Статтею 100 Закону №1788-ХІІ визначено, що особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах:
а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством;
б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13-14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.
За приписами статті 12 Закону №1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Разом з тим, з 2004 року умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону №1058-ІV, частиною першою якої визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.
Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії (абз. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №1058-ІV).
Враховуючи вимоги Законів №1788-XII та №1058-ІV, право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 зі зниженням пенсійного віку на 3 роки позивач набуває в 57 років та за наявності страхового стажу (на момент досягнення 57-го віку) 29 років. 
За змістом частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день звернення до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії (28.05.2025) вона досягла віку 60 років 1 місяць 6 днів та має страховий стаж понад 29 років. 
Отже в досліджуваній ситуації виконано умови для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 зі зниженням пенсійного віку.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частина друга статті 2 КАС України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
За наведених обставин, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 на підставі її заяви від 28.05.2025. 
Відтак, порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 04.06.2025 №262240032139 та відновленню шляхом зобов`язання органу Пенсійного фонду призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 зі зниженням пенсійного віку на 3 роки відповідно до відповідно до п. “б” ч. 1 ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, зарахувавши до її спеціального (пільгового) страхового стажу період роботи зі шкідливими умовами праці за Списком №2 з 09.09.1989 по 11.08.1996.
При цьому, таке рішення суду не призведе до втручання у дискреційні повноваження відповідачів, оскільки дискреційні повноваження не є необмеженими (абсолютними) та закінчуються з прийняттям органом Пенсійного фонду певного рішення, яке свідчить про те, що він скористався наданим йому правом свободи дій для його винесення (дискреційними повноваженнями), чим виключив можливість прийняття іншого рішення.
Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.03.2019 у справі №817/498/17 (№К/9901/44445/18), які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.
Визначаючи дату, з якої слід відновити порушені права, свободи та інтереси позивача, суд враховує положення частини першої статті 45 Закону №1058-ІV, згідно з якою пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Оскільки позивач досягла пенсійного віку на пільгових умовах за Списком №2 зі зниженням пенсійного віку на 3 роки – 22.04.2022, а звернення до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення такої пенсії відбулося 28.05.2025, то порушене право позивача слід відновити з 28.05.2025.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, беручи до уваги неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин, що кваліфіковано судом як визнання позову (ч. 4 ст. 159 КАС України), суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
За приписами ч. 3 ст. 139 КАС України суд присуджує судові витрати на користь позивача пропорційно до розміру задоволених вимог. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 04.06.2025 №262240032139 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 із зниженням пенсійного віку на 3 роки відповідно до п. “б” ч. 1 ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, починаючи з 28.05.2025, зарахувавши до її спеціального (пільгового) страхового стажу період роботи зі шкідливими умовами праці за Списком №2 з 09.09.1989 по 11.08.1996.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області судові витрати по сплаті судового збору в сумі 484,48 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст рішення складений 04 червня 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 ) 
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) 

Суддя       Н.О. Дорошенко