Справа № 522/17376/25-Е
Провадження № 2/522/1506/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(ЗАОЧНЕ)
22 червня 2026 року    м. Одеса

Приморський районний суду м. Одеси у складі:
головуючої – судді Косіциної В.В.,
за участі секретаря судового засідання – Гресько Б.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на майно,-
ВСТАНОВИВ:
31 липня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на майно, у якій позивачка просить суд:
- припинити право власності ОСОБА_2 на 4/45 частки квартири АДРЕСА_1 , що належить їй внаслідок прийняття спадщини за законом після смерті спадкодавця – ОСОБА_3 ;
- визнати за ОСОБА_1 право власності на 4/45 частки квартири АДРЕСА_1 , що належить їй внаслідок прийняття спадщини за законом після смерті спадкодавця – ОСОБА_3 .
За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, справа передана на розгляд судді Ковтун Ю.І.
Також, 31 липня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника ОСОБА_1 – адвоката Сабліної Юлії Сергіївни про забезпечення позову, у якій заявниця просила забезпечити позов шляхом надання дозволу позивачці внести кошти у розмірі 195 226,67 гривень на депозитний рахунок Приморського районного суду м. Одеси.
Ухвалою суду від 07 серпня 2025 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 – адвоката Сабліної Юлії Сергіївни про забезпечення позову – відмовлено.
Ухвалою суду від 18 вересня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку загального позовного провадження. Надано відповідачеві 15-ти денний строк для подання відзиву. Підготовче засідання по справі призначено на 05 листопада 2026 року.
05 листопада 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника ОСОБА_1 – адвоката Сабліної Юлії Сергіївни, у якому заявниця просила надати позивачці дозвіл внести кошти у розмірі 195 226,67 гривень на депозитний рахунок Приморського районного суду м. Одеси.
05 листопада 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника ОСОБА_1 – адвоката Сабліної Юлії Сергіївни про розгляд справи без участі.
У підготовче засідання, призначене на 05 листопада 2025 року учасники справи – не з`явилися.
Ухвалою суду від 05 листопада 2025 року витребувано з АДПСУ відомості про перетин відповідачкою державного кордону України, а також у Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі належним чином засвідчену копію спадкової справи №129с/2020. Ухвалою суду від 05 листопада 2025 року у задоволенні клопотання про надання дозволу на внесення грошових коштів на депозитний рахунок суду відмовлено. Підготовче засідання відкладено на 20 січня 2026 року.
28 листопада 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі надійшла відповідь на виконання ухвали суду від 05.11.2025.
28 листопада 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси з АДПСУ надійшла відповідь на виконання ухвали суду від 05.11.2025.
Підготовче засідання, призначене на 20 січня 2026 року не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючої на лікарняному.
11 лютого 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника позивача – адвоката Сабліної Юлії Сергіївни про витребування доказів, у якому заявниця просила витребувати:
- у АДПСУ відомості про перетин державного кордону України громадянкою Російської Федерації – ОСОБА_2 (    ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 30.07.2020 року по момент надання відповіді;
- у ГУ ДМС в Одеській області інформацію стосовно останнього відомого місця проживання та відносно видачі громадянці Російської Федерації – ОСОБА_2 ( ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 в`їзних віз чи посвідок на проживання в Україні за період з 30.07.2020 року по день надання відповіді.
На підставі розпорядження керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси – Шарага А.О. від 14.04.2026 року №552/26, було проведено повторний автоматизований розподіл справи між суддями, за наслідками якого вона передана на розгляд судді Косіциній В.В.
Ухвалою суду від 16 квітня 2026 року справу прийнято до провадження в порядку загального позовного провадження. У зв`язку зі зміною складу суду розгляд справи розпочато з початку. Задоволено клопотання про витребування доказів. Підготовче засідання по справі призначено на 05 травня 2026 року.
20 квітня 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла відповідь з АДПСУ на виконання ухвали суду від 16.04.2026.
05 травня 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника позивача – адвоката Сабліної Юлії Сергіївни про долучення доказів, у якому заявниця просила долучити до матеріалів справи копію висновку експерта від 23.04.2026 №892.
05 травня 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника позивача – адвоката Сабліної Юлії Сергіївни про уточнення позовних вимог, у якій заявниця просила прийняти до розгляду заяву та викласти позовні вимоги у наступній редакції:
- припинити право власності ОСОБА_2 на 4/45 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що належить їй за фактом прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 ;
- визнати за позивачкою право власності на 4/45 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;
- виплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 4/45 частки квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 у розмірі 184 692,00 гривень.
05 травня 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника позивача – адвоката Сабліної Юлії Сергіївни про забезпечення позову, у якій заявниця просила забезпечити позову шляхом зобов`язання позивачки внести на депозитний рахунок Приморського районного суду м. Одеси грошові кошти у розмірі 184 692,00 гривень.
05 травня 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов оригінал висновку експерта від 23.04.2026 №892.
У підготовче засідання, призначене на 05 травня 2026 року з`явився представник позивача. Інші учасники справи у підготовче засідання – не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду від 05 травня 2026 року заяву представника позивача – адвоката Сабліної Юлії Сергіївни про забезпечення позову повернуто. Прийнято до розгляду заяву про зміну предмету позову. Закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 10 червня 2026 року.
10 червня 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника позивача – адвоката Сабліної Юлії Сергіївни про розгляд справи без участі.
10 червня 32026 року до Приморського районного суду м. Одеси від ОСОБА_1 надійшло нотаріально-посвідчене особисте зобов`язання.
Будь яких інших заяв або клопотань від учасників справи – не надходило.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Враховуючи те, що учасники справи у судове засідання – не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, а неявка учасників справи у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання суд перейшов до стадії ухвалення рішення. Встановлено, що текст рішення буде проголошено 22 червня 2026 року.
Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Згідно копії свідоцтва про про право власності на житло від 10.01.1997 року, виданого на підставі розпорядження від 10.01.1997 №87864, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_7 на праві власності в рівних частках (по 1/5) належало право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
08 лютого 2001 року між ОСОБА_7 (продавець) та ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (покупці) було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори – Гнатюк Т.А., реєстровий номер 2-485, відповідно до якого продавець продала, а покупці купили 1/5 частку квартири АДРЕСА_1 .
У зв`язку з укладанням вказаного договору, ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 стало належати по 4/15 частки спірного об`єкта нерухомого майна (1/5 набутих на підставі свідоцтва та 1/15 на підставі договору купівлі продажу), розмір частки ОСОБА_1 склав 1/5.
09 грудня 2019 року між ОСОБА_6 , ОСОБА_5 (дарувальники) та ОСОБА_1 (обдарована) було укладено договір дарування частки квартири, посвідченого державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі – Ворсуляк А.М., реєстровий номер – 6-652, за яким дарувальними передали безоплатно у власність обдарованій 8/15 часток квартири АДРЕСА_1 .
Після укладання вказаного правочину, ОСОБА_1 набула у власність 11/15 часток квартири АДРЕСА_1 , тоді як частка ОСОБА_3 склала 4/15.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .
Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно.
12 березня 2020 року до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі надійшла заява ОСОБА_6 про відмову від прийняття спадщини, якою він відмовився від прийняття спадщини за законом після смерті сина – ОСОБА_3 на користь сестри спадкодавця – ОСОБА_1 .
12 березня 2020 року до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі надійшла заява ОСОБА_5 про відмову від прийняття спадщини, якою він відмовився від прийняття спадщини за законом після смерті сина – ОСОБА_3 на користь сестри спадкодавця – ОСОБА_1 .
06 липня 2020 року до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі надійшла заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 .
19 серпня 2020 року до Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі надійшла заява ОСОБА_2 про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 .
15 лютого 2021 року державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі – Ворсуляк А.М. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий номер – 6-76, за який ОСОБА_1 набула у власність 8/45 частки квартири АДРЕСА_1 . У свідоцтві вказано, що спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Також вказано, що свідоцтво про право на спадщину на 4/45 часток квартири ще не видано.
Загальний розмір частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 становить 41/45 (вказана частка отримана шляхом приведення до спільного знаменника та додавання наступних часток: 1/5 (9/45) + 8/15 (24/45) + 8/45) тоді як 4/45 частки вказаного об`єкта нерухомого майна належить ОСОБА_2 як спадкоємцю ОСОБА_3 .
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20) зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18, пункт 5.5)). Інакше кажучи, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19,пункт 14)).
Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають ураховувати його ефективність. Це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, по захист якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (схожі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18, пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18, пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19, підпункт 7.23) та від 16 листопада 2022 року у справі № 911/3135/20 (провадження 12-10гс22, підпункт 8.47)).
Крім того, згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в пункті 58 постанови від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20), пункті 23 постанови від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21)та підпункті 8.49 постанови від 16 листопада 2022 року у справі № 911/3135/20 (провадження № 12-10гс22), спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду.
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, підпункт 6.21), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 54), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 76), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21, пункт 155), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (провадження № 14-72цс21, підпункт 8.46).
Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Статтею 316 ЦК України передбачено що правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Частинами першою, другою статті 319 ЦК Українив становлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до частин першої-третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Відповідно до статті 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.
У статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 
1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;
2) річ є неподільною; 
3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 
4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. 
Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) виснувала, що відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності.
У постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 760/8958/15-ц (провадження № 61-4860св18), від 01 червня 2023 року у справі № 344/2399/21 (провадження № 61-1592св23), від 11 грудня 2023 року у справі № 442/7979/21 (провадження № 61-3161св23), від 10 січня 2024 року у справі № 344/6767/14-ц (провадження № 61-6980св22) зазначено, що висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку.
Верховний Суд України у постанові від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925цс15 вказав, що у справі за позовом одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачеві частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники-відповідачі; чи сплачують інші співвласники, які володіють та користуються майном, матеріальну компенсацію позивачеві за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію у рахунок визнання за ними права власності на спільне майно, та чи не становитиме це для них надмірний тягар. У цій справі також було заявлено вимогу про визнання права власності.
Слід також зазначити, що правомірність дій суду при встановленні вказаних вище обставин оцінюється з точки зору відповідності принципу об`єктивності і неупередженості, диспозитивності цивільного судочинства, завданням та основним засадам цивільного судочинства, а саме справедливому, неупередженому та своєчасному розгляду і вирішенню цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
З матеріалів справи вбачається, загальна площа квартири становить 66,4 кв.м., тобто, що розмір частки у площі квартири АДРЕСА_1 який належить ОСОБА_2 становить 5,9 кв.м (66,4 *4/45), що складає 8,88% від загальної площі квартири, що на думку суду свідчить про те, що розмір частки ОСОБА_2 – є незначною.
Підстави вважати, що спірна частка може бути виділена внатурі – відсутні, оскільки, розмір частки є незначним, та таким, що унеможливлює створення окремого самостійного об`єкта нерухомого майна.
Відповідно до ч.2 ст.365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Згідно висновку експерта оціночно-будівельної експертизи від 23.04.2026 №892, ринкова вартість 4/45 частки квартири АДРЕСА_1 становить 184 692,00 гривень.
ОСОБА_2 є громадянином Російської Федерації, що підтверджується копією паспорта громадянина Російської Федерації № НОМЕР_2 .
Згідно постанови НБУ «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» від 24.02.2022 № 18, на період воєнного стану уповноваженим установам забороняється здійснювати будь-які валютні операції:
1) з використанням російських рублів та білоруських рублів;
2) учасником яких є юридична або фізична особа, яка має місцезнаходження (зареєстрована/постійно проживає) в Російській Федерації або в Республіці Білорусь;
3) для виконання зобов`язань перед юридичними або фізичними особами, які мають місцезнаходження (зареєстрована/постійно проживає) в Російській Федерації або в Республіці Білорусь.
З метою забезпечення виконання позивачкою вимог ч.2 ст.365 ЦК України, ОСОБА_1 надала суду заяву, посвідчену 10 червня 2026 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу – Черненком Ігорем Петровичем, реєстровий номер – 499, за якою ОСОБА_1 зобов`язалася у випадку ухвалення Приморським районним судом м. Одеси рішення про припинення права власності ОСОБА_2 на 4/45 часток квартири АДРЕСА_1 та визнання права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна за ОСОБА_1 , самостійно, виключно за власний рахунок повністю розрахуватися з відповідачкою – ОСОБА_2 або її уповноваженими правонаступниками за фактичну вартість її долі у розмірі 184 692,00 гривень у спосіб, погоджений із відповідачкою, який не суперечитиме чинному законодавству на момент виплати.
У постанові від 23 листопада 2016 року у справі № 6-1943цс16 Верховний Суд України погодився із висновками колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених в ухвалі від 13 липня 2016 року, зокрема щодо наявності підстав для припинення права спільної часткової власності на частину нежитлового приміщення, визнання за позивачем права власності на зазначене майно та стягнення на користь відповідача грошових коштів, що знаходяться на депозитному рахунку суду. Разом з тим, позовних вимог про визнання права власності на спірну частину нерухомого майна у зазначеній справі заявлено не було.
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.
Аналіз зазначених приписів Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» свідчить про те, що державний реєстратор одночасно зі здійсненням реєстрації припинення речового права проводить державну реєстрацію набуття відповідного права чи обтяження шляхом виконання судового рішення про одночасне визнання такого речового права або шляхом відновлення попереднього запису про речові права.
Постанова Верховного Суду від 9 вересня 2024 року у справі № 671/1543/21 містить правові висновки про те, що за умови доведення наявності підстав, передбачених частинами першою та другою статті 365 ЦК України, для припинення права на частку у спільному майні, право відповідача на таку частку підлягає припиненню. З метою уникнення ситуації правової невизначеності, недопущення спору при проведенні державної реєстрації права власності за позивачем судам доцільно задовольняти одночасно з вимогою про припинення права власності на частку у спільному майні й заявлену вимогу про визнання права власності на неї за співвласником, який попередньо вніс на депозитний рахунок вартість спірної частки.
Враховуючи факт того, що частка ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 є незначною (становить 8,88% від загальної площі квартири), а підставі вважати, що вказаний об`єкт нерухомого майна є подільним – відсутні, оскільки з огляду на розмір частки неможливо забезпечити виокремлення ізольованого об`єкта із сукупністю цілих житлових і допоміжних приміщень (кухні, санвузла), які матимуть окремий вхід та не матимуть сполучення з іншою частиною квартири, беручи до уваги те, що позивачами на виконання положень ч.2 ст.365 ЦК України було надано нотаріально-посвідчене особисте зобов`язання, за яким ОСОБА_1 зобов`язалася передати ОСОБА_2 компенсацію вартості частки у спірному об`єкті нерухомого майна, суд доходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, припинення права власності ОСОБА_2 на 4/45 частки спірного об`єкта нерухомого майна, визнання права власності на вказану частку за ОСОБА_8 та з останньої на користь ОСОБА_2 компенсацію розміру частки у розмірі 184 692,00 гривень.
На підставі зазначеного, керуючись ст.ст.2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 95, 133, 141, ч.4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, 258-259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на майно – задовольнити.
Припинити право власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на 4/45 частки об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , що належна їй на праві власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП – НОМЕР_3 , право власності на 4/45 частки об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_3 , РНОКПП – НОМЕР_3 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 компенсацію вартості 4/45 частки квартири у розмірі 184 692 (сто вісімдесят чотири тисячі шістсот дев`яносто дві) гривні 00 (нуль) копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вказаний строк може бути поновлений судом за заявою відповідача, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення складено та підписано 22 червня 2026 року.

Суддя           Косіцина В.В.