ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року 
м. Київ
cправа № 904/3305/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Бенедисюка І. М. (головуючого), Власова Ю. Л., Малашенкової Т. М.,
за участю секретаря судового засідання - Росущан К. О.,

представників учасників справи:
позивача - Горопашний І. В. (адвокат)

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2024 та
постанову Центрального апеляційного господарського суду від 24.02.2026
у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги"
про стягнення заборгованості

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - позивач, скаржник, ПрАТ "Укренерго") звернулося до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" (далі - відповідач, ТОВ "Дніпровські енергетичні послуги") 529 554 666,23 грн, з яких: 449 872 793,56 грн - основний борг, 10 226 727,88 грн - 3% річних, 36 208 741,54 грн - інфляційні втрати, 24 339 009,43 грн - пеня, 8 907 393,82 грн - штраф.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором про надання послуг з передачі електричної енергії в частині попередньої оплати планової вартості послуг та здійснення розрахунків за фактичний обсяг наданих послуг.

2. Короткий зміст рішень суду першої інстанції, постанов суду апеляційної інстанції та Верховного Суду

2.1. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 24.01.2023 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Дніпровські енергетичні послуги" на користь ПрАТ "Укренерго": 10 226 727, 88 грн 3% річних, 36 208 741, 54 грн інфляційних втрат, 12 000 000 грн пені та 5 000 000 грн штрафу. В частині стягнення суми основного боргу в розмірі 284 565 624, 83 грн провадження у справі закрито. В решті позову відмовлено. 

2.2. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 05.06.2023 апеляційні скарги ПрАТ "Укренерго" та ТОВ "Дніпровські енергетичні послуги" залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2.3. Постановою Верховного Суду від 28.05.2024 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.01.2023 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 05.06.2023 у справі № 904/3305/22 в частині розгляду позовних вимог про стягнення пені та штрафу скасовано, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. 

2.4. Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.07.2024 задоволено заяву ПрАТ "Укренерго" про залишення позову без розгляду в частині позовних вимог, а саме: пені у розмірі 9 948 136, 62 грн та штрафу у розмірі 8 907 393, 82 грн, нарахованих за період з 24.02.2022 по 25.04.2022.

2.5. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2024 (суддя Золотарьова Я. С.) клопотання ТОВ "Дніпровські енергетичні послуги" про зменшення розміру пені задоволено. Позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Дніпровські енергетичні послуги" на користь ПрАТ "Укренерго" 1 439 087,28 грн пені та судовий збір у розмірі 215 863,08 грн.

2.6. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 24.02.2026 апеляційну скаргу ПрАТ "Укренерго" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2024 у справі № 904/3305/22 - без змін.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. У касаційній скарзі позивач з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить Суд скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2024 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 24.02.2026 у справі № 904/3305/22 у частині відмови у задоволені стягнення 12 951 785,53 грн - пені та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в частині стягнення пені задовольнити у розмірі 14 390 872,81 грн. 

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. Касаційна скарга скаржника, в новій редакції від 24.04.2026 подана на підставі пункту 1 частини першої статті 287 ГПК України, з обґрунтуванням того, в чому полягає порушення норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права судами попередніх інстанцій, а також відповідно до вимог пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України та пункти 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України (з посиланням на пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України).

4.2. На обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає щодо неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/9911/21, від 14.07.2021 у справі 
№ 916/878/20, від 10.06.2021 у справі № 910/6471/20 (щодо того, що при стягненні неустойки шкода кредитору, завдана порушенням зобов`язання, презюмується (її не треба доводити) і компенсується за рахунок неустойки).

4.3. На обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає що суди не дослідили зібрані у справі докази. Зокрема, судами першої та апеляційної інстанції не належним чином досліджено докази у справі і проігноровано аргументи відповіді на відзив позивача стор. 17-19 де з посиланням на висновок аудиторської компанії та фінансову звітності відповідача, що додавались до відповіді на відзив від 11.11.2022, що доводили, що твердження відповідача про зменшення оплати споживачами за спожиту електричну енергію внаслідок впливу COVID-19 та введення воєнного стану в Україні не відповідає дійсності.

4.4. За доводами скаржника, незначний розмір пені 14 390 872,81 грн (5,05%) порівняно з сумою заборгованості 284 565 624,83 грн не можна вважати надмірним та не справедливим.

4.5. Скаржник зазначає, що судами попередніх інстанцій при зменшені пені не враховано його статус, як об`єкта державної власності, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави. 

4.6. Скаржник зазначає, що посилання суду апеляційної інстанції на постанову Верховного Суду від 06.06.2023 у справі № 911/682/21 є безпідставним, оскільки у відповідача відсутні об`єкти енергетичної інфраструктури та відповідні виробничі потужності.

5. Доводи інших учасників справи 

5.1. У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить Суд відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити в силі оскаржувані судові рішення. 

5.2. Відповідач у своєму відзиві на касаційну скаргу звертає увагу на те, що судами дотримані вимоги матеріального і процесуального права при вирішенні питання про зменшення пені. Судами враховані надзвичайні події, які відбуваються в державі та в більшій мірі впливають на відповідача, виконання Відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2019 № 0145-02024 частково до відкриття провадження у справі в сумі 165 307 168, 73 грн та у повному обсязі під час розгляду справи судом першої інстанції, а також відсутність в
матеріалах справи доказів понесення збитків позивачем.

5.3. Відповідач вказує на те, що категорія споживачів, які розраховуються на початку періоду, наступного за розрахунковим є найбільшою серед споживачів відповідача, враховуючи статус відповідача як постачальника універсальних послуг. Таким чином значна частина кінцевих споживачів електричної енергії має гарантоване право на здійснення оплати на початку періоду, наступного за розрахунковим. При цьому споживачі не завжди виконують умови щодо своєчасної оплати електричної енергії. Основна маса розрахунків населення припадає на місяць, наступний за місяцем споживання електричної енергії. 

5.4. За твердженням відповідача, він фактично несе відповідальність перед позивачем за невиконання споживачами обов`язків щодо оплати послуг з передачі електричної енергії.

5.5. Відповідач за зазначає, що споживачі житлово-комунальних послуг на законодавчому рівні звільнені від відповідальності за невиконання або несвоєчасне виконання обов`язків щодо оплати, однак відповідач не звільнений законом від відповідальності перед своїми постачальниками та надавачами послуг.

5.6. За твердженням відповідача, постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 № 206 "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану" був запроваджений мораторій на нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги, а також на припинення/зупинення надання житлово- комунальних послуг населенню у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі. 

5.7. Враховуючи наведене відповідач зазначає, що вказані норми законодавства ставлять позивача і відповідача у нерівне становище.

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. 01.01.2019 року між Державним підприємством "Національна енергетична компанія "Укренерго", правонаступником якого являється Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (Оператором системи передач, ОСП) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" (Користувач) укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії № 0145-02024 (Договір).

6.2. Відповідно до п. 1.1. Договору, в редакції Додаткової угоди від 21.09.2021, умови якої поширюються на взаємовідносини сторін, що виникли з 08.02.2020, Оператор системи передачі (ОСП) зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії (далі - Послуга) відповідно до умов цього Договору, а Користувач зобов`язується здійснювати оплату за Послугу відповідно до умов Договору.

6.3. Згідно умов п. 5.2 Договору, Користувач здійснює поетапну попередню оплату планової вартості послуги ОСП таким чином: 1 платіж - до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі не менше 1/5 від планової вартості Послуги, визначеної згідно з розділом 3 цього Договору. Подальша оплата здійснюється шляхом сплати 1/5 від планової вартості Послуг, яка визначена згідно з розділом 3 цього Договору , відповідно до такого алгоритму: 2 платіж - до 10 числа розрахункового місяця; 3 платіж - до 15 числа розрахункового місяця; 4 платіж - до 20 числа розрахункового місяця; 5 платіж - до 25 числа розрахункового місяця.

6.4. Пункт 5.5 Договору визначено, що Користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг Послуги протягом 3 банківських днів з дати та на підставі отриманого акта приймання-передачі Послуги, який ОСП надає Користувачу протягом перших 11 календарних днів місяця, наступного за розрахунковим. Оплата Послуги здійснюється на підставі рахунків, наданих ОСП або самостійно сформованих у електронному вигляді за допомогою "Системи управління ринком" (далі - Сервіс), з використанням кваліфікованого електронного підпису тієї особи, яка уповноважена підписувати документи в електронному вигляді, у порядку, визначеному законодавством.

6.5. Вартість наданої Послуги за розрахунковий період визначається на підставі даних, що надаються до 08 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), Адміністратором комерційного обліку.

6.6. Коригування обсягів та вартості наданої Послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за уточненими даними комерційного обліку, що надається АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в Сервісі згідно з вимогами Правил ринку.

6.7. Акт коригування наданої послуги у відповідному розрахунковому періоді ОСП направляє Користувачу. Користувач здійснює підписанням акта коригування наданої Послуги відповідного розрахункового періоду протягом 3 календарних днів та повертає один примірник підписаного акта ОСП. Оплату вартості Послуги, що виникла в результаті коригування обсягів та вартості Послуг, Користувач здійсню протягом 3 банківських днів з дня отримання акта.

6.8. За приписами п. 5.6. Договору у разі виникнення розбіжностей за отриманим від ОСП за попередній розрахунковий місяць актом приймання-передачі Послуги Користувач має право оскаржити зазначену в акті приймання-передач Послуги вартість послуги шляхом направлення ОСП повідомлення протягом 5 робочих днів з дня отримання акта. Процедура оскарження не звільняє Користувача від платіжного зобов`язання у встановлений Договором термін. Якщо Користувач не надає ОСП повідомлення з обґрунтуванням розбіжностей протягом 5 робочих днів з дня отримання акта приймання-передачі Послуги, вважається, що цей акт прийнятий без розбіжностей.

6.9. Як передбачено п. 5.7. Договору у випадку порушення Користувачем термінів розрахунку ОСП має право нарахувати пеню у розмірі 0,1% (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання Користувачем своїх зобов`язань. За прострочення зазначеного терміну понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від суми простроченого платежу. У разі якщо фактичний обсяг оплати Користувачем послуги перевищує суму, зазначену в акті приймання-передачі наданої Послуги, ОСП (за заявою Користувача) протягом 5 банківських днів з дня отримання заяви повертає Користувачу надлишок коштів або, у разі відсутності такої заяви Користувача, ураховує їх як оплату Послуги останнього платежу наступного розрахункового періоду відповідно до п. 5.2. цього договору. За наявності заборгованості кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення (за цим договором). При повній сплаті заборгованості минулих періодів надлишок коштів може бути зарахований в оплату пені та штрафних санкцій за наявності письмової згоди Користувача.

6.10. 28.12.2021 сторони уклали Додаткову угоду, якою виклали договір № 0145-02024 від 01.01.2019 в новій редакції, яка передбачає такий порядок розрахунків.

6.11. Так, пунктом 5.2. Договору в редакції Додаткової угоди від 28.12.2021, сторони визначили, що Користувач здійснює поетапну попередню оплату планової вартості послуги ОСП таким чином: 1 платіж - до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі 1/5 від планової вартості Послуги, визначеної згідно з розділом 3 цього Договору. Подальша оплата здійснюється шляхом сплати 1/5 від планової вартості Послуг, яка визначена згідно з розділом 3 цього Договору, відповідно до такого алгоритму: 2 платіж - до 10 числа розрахункового місяця; 3 платіж - до 15 числа розрахункового місяця; 4 платіж - до 20 числа розрахункового місяця; 5 платіж - до 25 числа розрахункового місяця.

6.12. Пункт 5.5. Договору визначено, що Користувач здійснює розрахунок за фактичний обсяг Послуги до 15 числа місяця наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання Послуг, наданих ОСП, або самостійно сформованих у електронному вигляді за допомогою "Системи управління ринком" (СУР), або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу, з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису тієї особи, уповноваженої на підписання документів в електронному вигляді. Вартість наданої Послуги за розрахунковий період визначається до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі даних, що надаються Адміністратором комерційного обліку. Акти приймання-передачі Послуги направляються Користувачу до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно).

6.13. В період із серпня 2021 по липень 2022 Відповідачу були надані послуги з передачі електричної енергії, що підтверджується підписаними актами приймання - передачі послуги (том 1, а.с. 59, 64, 69, 74, 79, 85, 89, 97, 107, 111, 115, 119).

6.14. Як убачається з матеріалів справи, заяву Приватного акціонерного товариства "Національна Енергетична компанія "УКРЕНЕРГО" про залишення позову без розгляду в частині позовних вимог, а саме: пені у розмірі 9 948 136, 62 грн та штрафу у розмірі 8 907 393, 82 грн, нарахованих за період з 24.02.2022 по 25.04.2022 задоволено.

6.15. Відтак, з урахування вищевказаної заяви, на новому розгляді справи № 904/3305/22 суди фактично здійснювали розгляд позовних вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 14 390 872, 80 грн за період з 04.08.2021 по 23.02.2022.

7. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції

7.1. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
8. Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

8.2. Як вбачається зі змісту касаційної скарги, скаржник не погоджується з оскаржуваними рішеннями судів попередніх інстанцій щодо зменшення розміру пені на 90%.

8.3. Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

8.4. Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

8.5. Згідно з частинами першою, третьою статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

8.6. Відповідно до частини першої статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

8.7. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

8.9. Частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

8.10. Надаючи оцінку доводам заяви відповідача про зменшення пені та заперечень позивача проти вказаної заяви, судом першої інстанції встановлено, що позивачем не додано до позову доказів, які свідчать про завдання йому збитків саме несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором. Позивач у запереченнях вказав про те, що він знаходиться у важкому фінансовому стані, але відповідних доказів суду не надав.

8.11. З матеріалів справи вбачається, що відповідач сплатив 165 307 168, 73 грн основного боргу ще до подання позову, що стало підставою для відмови у позові в цій частині. До того ж під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем було повністю погашено основний борг на суму 284 565 624, 83 грн. Тобто відповідач ще до прийняття судового рішення погасив основну заборгованість.

8.12. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" встановлена заборона на припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг громадянам України у разі їх несплати або оплати не в повному обсязі та нарахування неустойки в зв`язку з простроченням. 

8.13. Відтак, як обґрунтовано зазначено судом першої інстанції, введення карантинних обмежень на здійснення господарської діяльності певними суб`єктами та встановлення, на період карантину та 30 днів після його закінчення, мораторію на відключення та нарахування санкцій побутовим споживачам, безумовно вплинуло на платіжну дисципліну споживачів. Відповідно, за встановленими судами обставинами, рівень надходження грошових коштів за електричну енергію від споживачів відповідача за період дії карантину значно знизився. 

8.14. Також Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан в Україні. Зазначений указ затверджений Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні". Строк дії воєнного стану в Україні було продовжено указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022; № 259/2022 від 18.04.2022; № 341/2022 від 17.05.2022; № 573/2022 від 12.08.2022; № 757/2022 від 07.11.2022; № 58/2023 від 06.02.2023; № 254/2023 від 01.05.2023; № 451/2023 від 26.07.2023; № 734/2023 від 06.11.2023; № 49/2024 від 05.02.2024; № 271/2024 від 06.05.2024. 

8.15. Відтак, вирішуючи питання зменшення розміру пені, нарахованої у спірному періоді, на 90 відсотків судом першої інстанції враховано положення підпункту 16 пункту 1 Постанови НКРЕКП № 332 від 25.02.2022 (у редакції від 26.04.2022) відповідно до якого на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування зупиняється нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії", між учасниками ринку електричної енергії.

8.16. Враховуючи вищевикладене, виходячи із засад справедливості, добросовісності, розумності, та пропорційності, як складових елементів принципу верховенства права, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що несправедливо в цьому випадку покладати на відповідача тягар сплати всього розміру пені, пред`явленої до стягнення позивачем.

8.17. Отже, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, розглянувши клопотання відповідача, реалізуючи свої дискреційні повноваження передбачені статтями 551 ЦК України та статтею 233 ГК України, скористався правом на зменшення розміру пені, з наданням оцінки аргументам учасників справи.

8.18. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013. Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.

8.19. Крім цього, таку функцію, як сприяння належному виконанню зобов`язання, стимулювання боржника до належної поведінки, неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер (постанова Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21).

8.20. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

8.21. У цих висновках Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.04.2023 у справі № 199/3152/20 (Провадження № 14-224цс21) з посиланням на висновки в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, (провадження № 12-79гс19) (пункт 8.24) та від 28.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, (провадження № 14-623цс18) (пункт 85)"

8.22. Отже, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

8.23. Отже, і чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер.

8.24. А тому і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.

8.25. Таким чином, в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням статті 233 ГК України і частині третій статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.

8.26. Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанови від 11.07.2023 у справі № 914/3231/16, від 10.08.2023 у справі № 910/8725/22, від 26.09.2023 у справі № 910/22026/21, від 02.11.2023 у справі № 910/13000/22, від 07.11.2023 у справі № 924/215/23, від 09.11.2023 у справі № 902/919/22).

8.27. У зв`язку з викладеним Суд зазначає, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 25.07.2024 у справі № 922/4750/23.

8.28. Верховний Суд під час розгляду доводів касаційної скарги звертається до правових висновків, викладених у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.10.2024 у справі № 910/14524/22, від 16.10.2024 у справі № 911/952/22 про те, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, свідчать про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

8.29. Водночас, надаючи оцінку аргументам касаційної скарги щодо підстав касаційного оскарження судових рішень, необхідно зазначити таке.

8.30. Касаційне провадження у справі відкрито, зокрема, на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

8.31. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

8.32. Отже, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

8.33. При цьому наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховний Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

8.34. Що ж до визначення подібних правовідносин, то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, в якій визначено критерій подібності правовідносин (див. пункти 24, 25, 26, 31, 32, 39).

8.35. Скаржник посилається на неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновків, що містяться в постановах Верховного Суду, які зазначені в розділі 4 цієї постанови.

8.36. Щодо доводів скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 07.09.2022 у справі № 910/9911/21, від 14.07.2021 у справі № 916/878/20, від 10.06.2021 у справі № 910/6471/20 (щодо того, що при стягненні неустойки шкода кредитору, завдана порушенням зобов`язання, презюмується (її не треба доводити) і компенсується за рахунок неустойки), колегія суддів зазначає наступне.

8.37. У справі № 910/9911/21 предметом розгляду були, зокрема, вимоги НАЕК "Енергоатом" за первісним позовом про стягнення з ДП "Гарантований покупець" про стягнення 1 053 055 081,31 грн, з яких: 938 636 295,91 грн основного боргу, 29 242 048,75 грн пені, 7 183 652,33 грн 3% річних, 12 288 543,62 грн інфляційних втрат та 65 704 540,71 грн штрафу 7%.

8.38. Господарський суд міста Києва рішенням від 13.12.2021 первісний позов НАЕК "Енергоатом" задовольнив частково: стягнув з ДП "Гарантований покупець" на користь НАЕК "Енергоатом" основний борг у розмірі 938 636 295,91 грн, пеню в розмірі 14 621 024,37 грн, 3% річних у розмірі 7 183 652,33 грн, втрати від інфляції в розмірі 12 288 543,62 грн, штраф у розмірі 32 852 270,35 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 794 500,00 грн; у решті позовних вимог відмовив. У задоволенні зустрічного позову ДП "Гарантований покупець" відмовив повністю.

8.39. Північний апеляційний господарський суд постановою від 14.06.2022 закрив провадження у справі № 910/9911/21 в частині заявлених позовних вимог про стягнення основного боргу у сумі 938 636 295,91 грн, а рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2021 у частині стягнення з ДП "Гарантований покупець" суми основного боргу у розмірі 938 636 295,91 грн визнав нечинним; рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2021 у частині стягнення з ДП "Гарантований покупець" пені в розмірі 14 621 024,37 грн, 3% річних у розмірі 7 183 652,33 грн, втрат від інфляції в розмірі 12 288 543,62 грн, штрафу у розмірі 32 852 270,35 грн, витрат по сплаті судового збору в розмірі 794 500,00 грн та в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ДП "Гарантований покупець" залишив без змін.

8.40. Вказані рішення залишені без змін постановою Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/9911/21, у якій Суд зазначив, зокрема про те, що пеня, відсотки річних, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника та не можуть розглядатися як спосіб отримання кредитором доходів.

8.41. При цьому, Суд у вказаній справі погодився також визнав обґрунтованими висновки судів першої та апеляційної інстанцій про зменшення пені у справі 
№ 910/9911/21.

8.42. У справі № 916/878/20 предметом розгляду були вимоги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення з Комунального підприємства "Теплопостачання міста Одеси" 86 400 216,95 грн - основного боргу, 33 750 531,60 грн - пені, 13 944 005,98 грн - 3 % річних, 26 585 470,48 грн - інфляційних втрат.

8.43. Господарський суд Одеської області рішенням від 12.01.2021, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.04.2021, закрив провадження в частині стягнення 25 000 000 грн - суми основного боргу; позов задовольнив частково: стягнув з КП на користь Нафтогазу 61 400 216,95 грн - суму основного боргу, 10 125 159,48 грн - пені, 13 944 005,98 грн - 3% річних, 26 585 470,48 грн - інфляційних втрат та витрати на сплату судового збору в розмірі 360 700 грн; відмовив у задоволенні позову в частині стягнення 23 625 372,12 грн пені.

8.44. Вказані рішення залишені без змін постановою Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 916/878/20, у якій Суд зазначив, зокрема про те, що на іншого учасника справи (позивача) не покладається обов`язок з доведення (доказування) спричинення йому матеріальної або іншої шкоди внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань. Тобто, при стягненні неустойки шкода кредитору, завдана порушенням зобов`язання презюмуються (її не треба доводити) і компенсується за рахунок неустойки. 

8.45. При цьому, Суд у вказаній справі погодився також визнав обґрунтованими висновки судів першої та апеляційної інстанцій про зменшення пені у справі № 916/878/20, зазначивши про те, що Нафтогаз не надав до місцевого господарського суду жодного доказу на підтвердження своїх тверджень про наявність ускладнень в його господарській діяльності і понесення ним збитків, зумовлених несвоєчасним виконання відповідачем умов договору, які свідчили б про погіршення його фінансового стану.

8.46. У справі № 910/6471/20 предметом розгляду були вимоги Міністерства оборони України про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича компанія "Техімпекс" 5 712 476,80 грн, з них 1 757 418,35 грн - штрафу і 3 955 058,45 грн - пені.

8.47. Рішенням господарського суду міста Києва від 26.11.2020 у справі 
№ 910/6471/20 позов задоволено частково; стягнуто з Товариства на користь Міністерства грошові кошти: штрафу 1 757 418,35 грн, пені 3 946 659,52 грн та судовий збір 85 561,22 грн; в іншій частині позову відмовлено.

8.48. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2021: частково задоволено апеляційну скаргу Товариства; згадане рішення місцевого господарського суду змінено; його резолютивну частину викладено в редакції, згідно з якою з Товариства стягнуто на користь Міністерства грошові кошти: штрафу - 175 741,84 грн, пені - 395 505,85 грн, судового збору - 85 561,22 грн, а в іншій частині позову відмовлено; судовий збір за подання апеляційної скарги залишено за Товариством. Постанову мотивовано наявністю обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість зменшення розміру штрафних санкцій.

8.49. Направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд у своїй постанові від 10.06.2021 у справі № 910/6471/20 зазначив про те, що суд апеляційної інстанції пославшись на надані відповідачем докази встановив перебування у скрутному матеріальному становищі, однак жодного доказу такого становища відповідача, зокрема, у зв`язку з виконанням ним Контракту, судом не зазначено і, відповідно, не досліджено. 

8.50. З наведеного вбачається, що у наведених скаржником справах викладено загальні висновки про можливість зменшення розміру заявленої до стягнення пені, з урахуванням сукупності доказів та встановлених фактичних обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість зменшення розміру штрафних санкцій. 

8.51. Верховний Суд виходить з того, що неврахуванням висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

8.52. Суд звертає увагу на те, що посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судом апеляційної інстанції у цій справі норм права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.

8.53. Застосування вказаних висновків не залежить від категорії чи предмету спорів, що розглядаються судами, натомість можливість їх застосування перебуває у системному зв`язку із наданою судами кваліфікацією спірних правовідносин, оскільки стосуються досліджених судами доказів та встановлених обставин справи та формують принципи правозастосування у конкретній справі щодо наявності / відсутності підстав для зменшення розміру пені.

8.54. Судами попередніх інстанцій у справі № 904/3305/22 в свою чергу, серед іншого (див. пункти 8.11. - 8.15. цієї постанови), встановлено, що:

- відповідач ще до прийняття судового рішення погасив основну заборгованість;

- діяльність відповідача має соціальну спрямованість, пов`язану із забезпеченням побутових споживачів електричною енергією за цінами, які встановлені державою;

- розбіжність між розрахунковими періодами спричиняє виникнення заборгованості відповідача за його власними зобов`язаннями, зокрема й перед позивачем, не з його вини;

- встановлена заборона на припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг громадянам України у разі їх несплати або оплати не в повному обсязі, а також на нарахування неустойки в зв`язку з простроченням.

8.55. З огляду на викладене, відсутні підстави стверджувати про неврахування судами попередніх інстанцій наведених скаржником правових висновків Верховного Суду.

8.56. Натомість, встановлені судами у цій справі обставини, свідчать про неподібність правовідносин які склались у цій справі до правовідносин у справах наведених скаржником. 

8.57. Доводи скаржника також в цьому випадку стосуються досліджених судами доказів та встановлених обставин справи, які визначають суть спірних правовідносин та формують принципи правозастосування у конкретній справі.

8.58. Висновки у зазначених скаржником справах та у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності. Отже, скаржником не доведено, що рішення судів попередніх інстанцій суперечать висновкам Верховного Суду, які були б викладені саме у подібних правовідносинах із урахуванням усіх особливостей спору, який розглядали суди.

8.59. З огляду на викладене, посилання скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах, які зазначені в розділі 4 цієї постанови, не знайшли свого підтвердження під час касаційного перегляду справи, адже судом встановлено, що висновки щодо застосування норми права, які викладені у постанові Верховного Суду та на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

8.60. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

8.61. Отже, Верховний Суд, враховуючи мотиви, наведені вище, дійшов висновку про закриття касаційного провадження у справі з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України.

8.62. Щодо іншої заявленої підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України (з посиланням на пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України), колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначає таке.

8.63. За змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права у вигляді не дослідження судом зібраних у справі доказів, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу. 

8.64. Така правова позиція є послідовною та сталою і викладена у низці постанов Верховного Суду.

8.65. Крім того, як уже зазначалося вище, підстави касаційного оскарження, наведені скаржником у касаційній скарзі, у цьому випадку, не отримали підтвердження, а тому і підстави для скасування оскаржуваних рішення і постанови та направлення цієї справи на новий розгляд з підстави, встановленої пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України, у Суду також відсутні.

8.66. Інші аргументи скаржника щодо порушення норм процесуального права в контексті повноти оцінки доказів та встановлення обставин справи підлягають відхиленню як такі, що зводяться до необхідності переоцінки доказів та обставин.

8.67. Суд акцентує, що, переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", а не "факту", отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

8.68. Зі змісту судових рішень вбачається, що у справі, яка розглядається, суди першої та апеляційної інстанцій надали оцінку наданим сторонами доказам, якими вони обґрунтовують свої вимоги та/або заперечення і які мають значення для розгляду цього господарського спору, до переоцінки яких в силу приписів статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 73-80, 86, 300 ГПК України.

8.69. Ураховуючи наведене у цій постанові крізь призму встановлених обставин справи та мотивів, з яких виходили суди при ухваленні оскаржуваних судових рішень, з огляду на межі касаційного оскарження колегія суддів дійшла висновку, що підстави касаційного оскарження не знайшли свого підтвердження.

8.70. Верховний Суд бере до уваги та вважає прийнятними доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу, в тій частині, яка узгоджується з вказаними вище міркуваннями Верховного Суду, наведеними у цій постанові.

8.71. Верховний Суд у прийнятті цієї постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicata можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у цій справі скаржник не зазначив й не обґрунтував.

8.72. Колегія суддів касаційної інстанції, враховуючи рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 

9.1. Пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України передбачено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на які посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

9.2. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

9.3. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

9.4. З огляду на встановлену Судом неподібність правовідносин які склались у цій справі до правовідносин у справах наведених скаржником, а інші доводи не спростовують висновків господарських судів попередніх інстанцій, тому касаційне провадження за касаційною скаргою скаржника в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України - необхідно закрити, а в частині підстави, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України - залишити без задоволення.

10. Судові витрати

10.1. Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, залишення касаційної скарги без задоволення в частині підстави, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України та про залишення оскаржуваних судових рішень без змін, то судовий збір за розгляд касаційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись статтями 296, 300, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційне провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2024 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 24.02.2026 у справі № 904/3305/22 з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, закрити.

2. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2024 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 24.02.2026 у справі № 904/3305/22 з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 02.10.2024 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 24.02.2026 у справі № 904/3305/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк 

Суддя Ю. Власов

Суддя Т. Малашенкова