УХВАЛА
Іменем України

06 травня 2026 року 
м. Київ

справа № 205/13642/25
провадження № 61-5389ск26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М. 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за скаргою першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради на постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 березня 2026 року у справі за позовом керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2025 року керівник Західної окружної прокуратури м. Дніпра Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1  про стягнення безпідставно збережених коштів.
Також керівник Західної окружної прокуратури м. Дніпра Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради звернувся до суду із заявою про забезпечення позову та просив суд забезпечити позов шляхом заборони ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження, у тому числі, шляхом укладання договору купівлі- продажу, дарування, міни, іпотеки, передачу в оренду, здійснення поділу та об`єднання тощо щодо об`єкту нерухомого майна, який розташований у АДРЕСА_1 , а саме - нежитлової будівлі (реєстраційний номер 2248218812101).
Короткий зміст ухвали місцевого суду 
Ухвалою від 15 вересня 2025 року Новокодацький районний суд міста Дніпра заяву про забезпечення позову задовольнив та ухвалив заборонити ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження, у тому числі, шляхом укладання договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачу в оренду, здійснення поділу та об`єднання тощо щодо об`єкту нерухомого майна, який розташований у АДРЕСА_1 , а саме - нежитлової будівлі (реєстраційний номер 2248218812101).
Ухвалу мотивував тим, що вжиття таких заходів забезпечення позову обумовить збереження такого майна, яке є предметом спору у цій справі, та унеможливить його відчуження на користь третіх осіб, такі вжиті судом заходи забезпечення позову є заходами тимчасового характеру, узгоджуються з предметом та підставами позову, не порушують права будь-яких осіб на володіння та користування спірним майном, а лише встановлюють заборону на його розпорядження на користь третіх осіб на час розгляду справи судом.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою від 17 березня 2026 року Дніпровський апеляційний суд скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2  задовольнив.
Ухвалу Новокодацького районного суду міста Дніправід 15 вересня 2025 року скасував, у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовив.
Постанову мотивував тим, що вживаючи заходи забезпечення позову шляхом накладання заборони вчинення дій щодо відчуження нерухомого майна, місцевий суд не звернув уваги, що позовними вимогами є стягнення з ОСОБА_1 безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки на АДРЕСА_1 за період з 21 березня 2024 року до 22 травня 2025 року у розмірі 767 089,09 грн.Отже, у разі задоволення позову, відповідальність за безпідставно збережені кошти за використання земельної ділянки на АДРЕСА_1 , за період з 21 березня 2024 року до 22 травня 2025 року не зміниться, оскільки, нарахування розміру безпідставно збережених коштів здійснюється за минулий період і навіть у разі зміни власника земельної ділянки відповідальність залишиться за відповідачем.
Узагальнені доводи касаційної скарги
21 квітня 2026 року перший заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради через підсистему «Електронний суд» звернувся з касаційною скаргою та просив скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 березня 2026 року, а ухвалу Новокодацького районного суд міста Дніпра від 15 вересня 2025 року залишити в силі.
Процесуальні передумови вирішення судом питання про відмову у відкритті касаційного провадження 
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій (частина третя статті 3 Цивільного процесуального кодексу України, далі - ЦПК України).
За змістом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів (частина п`ята статті 394 ЦПК України).
За приписами частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Із матеріалів касаційної скарги, аналізу змісту оскарженого судового рішення Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для виникнення сумнівів щодо правильності застосування судом апеляційної інстанції норм права. 
Позиція Верховного Суду
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (частина друга статті 149 ЦПК України).
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Відповідно до положень статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у частині першій статті 152 ЦПК України перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених частиною четвертою цієї статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили (пункт 2 Пленуму Верховного Суду України від 02 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».
Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
При цьому Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ визначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
Як зазначено в пункті 4 Рішення Конституційного Суду від 31 травня 2011 року № 4-рп/2011, інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим, у Кодексі встановлено систему захисту прав особою, щодо якої застосовано заходи забезпечення позову. Складовими такої системи є: співмірність видів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами; можливість суду вимагати від позивача забезпечити його вимогу заставою; відшкодування особі збитків, завданих забезпеченням позову; право на апеляційне оскарження ухвали суду щодо забезпечення позову.
У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту.
У постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
У постанові від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 Верховний Суд зазначив, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Відповідно до роз`яснень пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.
При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.
Суди встановили, що ОСОБА_1 з 21 березня 2024 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ним та Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, є власником нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до пункту 1.3 цього договору майно знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 1210100000:08:777:0405, площею 0,3094 га.
За інформацією Дніпровської міської ради відсутні договори оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:08:777:0405 укладені між Дніпровською міською радою та іншими фізичними чи юридичними особами. Рішень щодо передачі у власність, користування земельних ділянок за пошуковим параметром « АДРЕСА_1 » не виявили.
Відомості про державну реєстрацію речових прав на земельну ділянку з кадастровим номером 1210100000:08:777:0405 за адресою: АДРЕСА_1 відсутні.
За ОСОБА_1 зареєстроване право власності на нежитлову будівлю літерою А-2 з підвалом загальною площею 383,0 кв. м, огорожа № 1, замощення І, за адресою: АДРЕСА_1 .
Із моменту набуття права власності на зазначене майно земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , використовувалась без договору оренди земельної ділянки.
Інспекція з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради провела обстеження земельної ділянки, кадастровий номер 1210100000:08:777:0405, за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,3094 га.
Відповідно до акта обстеження земельної ділянки від 20 січня 2025 року № 0007, складеного Інспекцією з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради, доступ до земельної ділянки вільний. Вона знаходиться серед житлової забудови мікрорайону Червоний Камінь, огороджена залізобетонною огорожею. Територія земельної ділянки на півдні та заході межує з дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) № 299 Дніпровської міської ради за адресою: Коробова, 10, зі східної, північної, західної сторін земельна ділянка обмежена внутрішньодворовими проїздами. Територія насосної станції заросла деревами і кущами, засмічена, знаходиться в занедбаному стані. Заїзд здійснюється з АДРЕСА_1 . Площа земельної ділянки в межах залізобетонної огорожі становить 0,3094 га.
Комісія з визначення розміру збитків, заподіяних Дніпровській міській раді, власникам землі та землекористувачам при використанні земельних ділянок (далі - Комісія) розглянула матеріали щодо суми коштів, збережених у себе землекористувачем ОСОБА_1 за рахунок власника земельної ділянки (кадастровий номер 1210100000:08:777:0405) на АДРЕСА_1 внаслідок користування землею без достатньої правової підстави.
Таким чином, між сторонами існує спір, предметом якого є стягнення до місцевого бюджету міської ради значної суми коштів у розмірі 767 089,09 грн, від сплати яких відповідач упродовж тривалого часу безпідставно ухиляється.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, місцевий суд виходив з наявності спору між сторонами, врахував обсяг позовних вимог, вимоги співмірності виду забезпечення позову із заявленими вимогами, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважав, що вживаючи заходи забезпечення позову шляхом накладання заборони вчинення дій щодо відчуження нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме, нежитлову будівлю (реєстраційний номер 2248218812101), місцевий суд неправильно застосував норми процесуального права при здійсненні оцінки співмірності заходів забезпечення позову.
Доводи касаційної скарги не можуть слугувати підставами для скасування оскарженого судового рішення, оскільки вони ґрунтуються на незгоді з висновками суду апеляційної інстанції та відносяться до переоцінки доказів, а в силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
Оскільки правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга є необґрунтованою, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради на постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 березня 2026 року у справі за позовом керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:С. Ю. Мартєв   С. О. Карпенко   І. М. Фаловська