ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2026 року місто Київ.
Справа № 753/13938/25
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4111/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Головуючого судді: Желепи О.В.,
суддів: Поліщук Н.В, Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 вересня 2025 року (у складі судді Заставенко М.О., дата виготовлення повного тексту судового рішення - 30 вересня 2025 року)
у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ

У липні 2025 року позивач КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» звернувся до суду з вищевказаним позовом.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідач є споживачем послуг за адресою АДРЕСА_1 . На підставі договору про відступлення права вимоги від 11 жовтня 2018 року ПАТ «Київенерго» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних, фізичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо виконання ними грошових зобов`язань з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Відповідно до умов цього договору позивач набув право вимоги до відповідачів з оплати заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 27 грудня 2017 року № 1693 з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання здійснює КП «Київтеплоенерго», яке продовжує бути постачальником таких послуг після ПАТ «Київенерго». 
28 березня 2018 року у газеті Київської міської ради «Хрещатик» було опубліковано проект договору про надання КП «Київтеплоенерго» послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань з оплати спожитих комунальних послуг станом на 31 травня 2025 року утворилась вказана заборгованість.
Просив стягнути з з відповідача заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у розмірі 167 977,21 грн з урахуванням інфляційної складової та 3% річних і пені, а також судові витрати.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 30 вересня 2025 року позовні вимоги - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги станом на 31 травня 2025 у розмірі 167 977,21 грн, судовий збір 3 028 грн, а всього 171 005,21 грн. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 , 03 листопада 2025 року подав апеляційну скаргу, якою просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що акт від 13 січня 2017 року не доводить від`єднання вказаної квартири від центрального опалення та постачання води у період після 13 січня 2017 року по 31 травня 2025 року.
Звертає увагу, що судом не враховано, що позов заявлений не до власника квартири, як сторони типового договору з надання житлово-комунальних послуг, а до відповідача, який є користувачем квартири з моменту реєстрації, а саме з 16 грудня 2024 року.
Просить апеляційний суд дослідити акт №05376 від 20 грудня 2024 року, складений СП «Енергобут» КП «Київтеплоенерго», відповідно до змісту якого на час проведення обстеження теплопостачання в квартирі №1701 - не здійнюється, оскільки він не був поданий до суду першої інстанції з причин його отримання після проголошення рішення від 30 вересня 2025 року. 
Також, до апеляційної скарги додає клопотання про застосування позовної давності.
Клопотання мотивує тим, що враховуючи ст. 257, 258 ЦПК України, вбачає за доцільне застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог за періоди з 01 травня 2016 року по 31 травня 2022 року, на загальну суму зі штрафними в розмірі 135 883 грн, 39 коп, а тому позивач міг вимагати стягнення боргу на загальну суму 34 759 грн, 10 коп з урахуванням штрафних.
Вказує, що у зв'язку з несенням військової служби та враховуючи, що справа розглядалась у спрощеному порядку, без виклику сторін, відповідач був позбавлений належним чином права на захист та доступу до правосуддя, та не заявив вчасно клопотання про застосування судом строку позовної давності.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 грудня 2025 року відкрито апеляційне провадження у даній справі та надано учасникам справи 5-денний строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу з моменту отримання даної ухвали.
Як вбачається зі звіту про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду, ухвала про відкриття апеляційного провадження та апеляційна скарга з додатками була доставлена до електронного кабінету позивача 16 грудня 2025 року о 17 год. 40 хв.
Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У судовому засіданні 03 лютого 2026 року відповідач доводи скарги підтримав. Представник позивача доводи скарги не визнав.
У судове засідання 23 червня 2026 року представник позивача не з`явився, надіслав суду додаткові пояснення, в яких просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскільки відключення квартири відповідача відбулося без опломбування запірних кранів, а послуги з постачання гарячої води надавались .
Відповідач просив в задоволенні позову відмовити повністю, оскільки він в квартирі не проживав, лише був зареєстрований з 16 грудня 2024 року, і в цей період жодні послуги не надавались, а квартира була відключена від опалення.
Згідно статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З урахуванням наведено та з огляду на приписи ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляд.
За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши пояснення представника відповідача, доповідь головуючого судді Желепи О. В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам рішення суду першої інстанції частково не відповідає відповідає.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надавались послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Відповідач є споживачем вказаних послуг, так як зареєстрований в спірній квартирі, проте вартість таких послуг не сплатив, а тому має заборгованість у визначеному позивачем розмірі.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів частково не погоджується, виходячи із наступних обставин.
Відповідно до частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року № 1875-IV, частини 2 статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до статей 19, 25 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.
Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189 т дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач не надав суду доказів, що відповідач є власником квартири, або проживав у вказаній квартирі увесь спірний період.
Апеляційним судом встановлено, що власником квартири є дружина відповідача ОСОБА_2 , а відповідач зареєстрований в спірній квартирі з 16 грудня 2024 року. Квартира придбана ОСОБА_2 до реєстрації шлюбу з відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про шлюб та витягом з реєстру нерухомого майна.
Згідно довідки, яка була нада суду першої інстанції відповідач зареєстрований у квартирі за якою обраховується борг лише з 16 грудня 2024 року.
Разом з тим стягуючи заборгованість за увесь період, суд на вказане увагу не звернув.
Відповідно, заборгованість з відповідача з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води може стягуватись лише за період з 16 грудня 2024 року.
Рзглядаючи борг за вказаний період, суд встановив, що відповідно до розрахунку, заборгваність за централзоване опалення та централізоване постачння гарячої води у визначеному позивачем розмірі утворилась на початку 2022 року і в подальшому не збільшувалась в тому числі і в період, коли в квартирі зареєстурувався відповідач, а тому відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку погашати такий борг , оскільки останній не був споживачем таких послуг.
Разом з тим з відповідача підлягає стягненню заборгованість за спожиту з 16 грудня 2024 року по 31 травня 2025 року (межі позовних вимог) послугу з постачання теплової енергії, замість стягнутих судом 58111, 50 грн., з відповідача підлягає стягненню11 415 грн. 92 коп., індекс інфляції на вказану суму 641 грн. 57 коп. та 3% річних 141 грн. 68 коп.
Також має бути стягнута заборгованість за послуги з постачання гарячої води за період з 16 грудня 2024 року по 31 травня 2025 року, замість 4074, 85 грн., до стягнення підлягає сума 592 грн.25 коп. та інфляція на цю суму 33 грн. 28 коп. та 7 грн. 35 коп. 3% річних.
Заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії замість 1437, 35 грн., за період з 16 грудня 2024 року підлягає стягненню 219 грн. 45 коп., з інфлґцією 12 грн.33 коп. та 2 грн. 72 коп. 3 % річних.
Заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води замість 760 грн.10 коп, до стягнення за період з грудня 2024 року підлягає суму 130 грн. 08 коп., інфляція 7 грн. 31 коп, та 3% річних 1 грн. 61 коп, та заборгованість з обслуговувавання вузла комерційного обліку 95 грн. 27 коп.
Підрахувавши загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача апеляційний суд встановив, що такий борг становить загальну суму 13 300грн. 82 коп.
В решті позовних вимог, заявлених за період до 16 грудня 2024 року необхідно відмовити, оскільки єдиний відповідач, до якого позивач заявив вимоги не був споживачем таких послуг у спірний період.
Доказів протилежного до позовної заяви не приєднано.
Доводи відповідача про те, що квартира з грудня 2024 року була відключена від тепла та гарячої води є недоведеними. Тому, що з тих актів на які посилається відповідач встановлено, що запірні крани не були опломбовні, а даних про не постачання гарячої води до квартири з грудня 2024 року матеріали справи взагалі не містять. 
За таких обставин, колегія суддів робить висновок, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням їх зменшення на борг за період в який відповідач не був споживачем послуг.
Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні. Загальний розмір заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних , який підлягає стяґгненню з відповідача має бути зменшеним до 13 300 грн. 82 коп.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вимоги позивача задоволено на 8%. Вимоги відповідача за апеляційною скаргою задоволено на 92 %. Відтак з відповідача на користь позивача за подачу позову слід стягнути судовий збір 242 грн. 24 коп., а з позивача на користь відповідача за подачу апеляційної скарги 4178,64 грн. Провівши зарахування однорідних вимог, колегія встановила, що з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір 3936 грн. 40 коп.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задоволтьнити частково.
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 вересня 2025 року змінити, зменшивши загальний розмір стягнутої з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги та судового збору з 171 005,21 грн. до 13 300 грн. 82 коп.(тринадцять тисяч триста грн. 82 коп.)
Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 3936 грн. 40 коп.
Рішення набирає законної сили з дня його підписання та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О.В. Желепа

Судді Н.В. Поліщук

В.В. Соколова