ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4390/26 Справа № 932/5178/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Куцевол В. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року м. Дніпро 

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Пищиди М.М.
суддів: Свистунової О.В., Ткаченко І.Ю.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Шевченківського районного суду міста Дніпра від 09 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 , Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Держави Україна в особі Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відшкодування моральної шкоди та стягнення безпідставно набутих коштів, -
В С Т А Н О В И В:
У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Держави Україна в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 , Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Держави Україна в особі Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відшкодування моральної шкоди та стягнення безпідставно набутих коштів.
В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 08.01.2025 року щодо позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 було складено постанову №20, якою на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 25500,00 грн. Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровськ від 11.04.2025 року у справі № 932/1786/25 Постанову №20 скасовано, провадження у справі закрито за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч.3 ст. 210 КУпАП.
Законодавством передбачено, що незаконне притягнення особи до адміністративної відповідальності може бути підставою для відшкодування завданої такими діями шкоди. Це врегульовано як положеннями загального характеру (ст. 16, 23 ЦК України), так і спеціальними положеннями законодавства (ст. 1173 ЦК України, Закон №266/94-ВР).
Позивач зазначає, що йому була нанесена моральна шкода оскільки: блокування рахунків позивача вже під час виконавчого провадження з виконання Постанови №20 завдало позивачу особливих складнощів, адже мобілізація вимагала активної витрати коштів на первинне облаштування побуту військовослужбовця, придбання речей першої необхідності та ін.; відповідач не обтяжував себе доведенням до позивача Постанови №20, щоб позивач мав у розпорядженні принаймні якийсь час для організації захисту прав; позивачу в статусі військовослужбовця було особливо складно звертатись до суду, оскільки в навчальному центрі не передбачено будь-якої інфраструктури для відповідних дій; через дії відповідача-1 позивач потравив в усі бази даних як ухилянт (наприклад, «Армор» органів поліції, «Гарт-1» прикордонної служби, навіть в застосунку «Резерв+», який є електронним військово-обліковим документом, при генеруванні повних відомостей з реєстру наявна інформація про правопорушення), що завдає впливу гідності особи (уявленню про себе як про особу, яку держава називає правопорушником), а також її честі (уявлення про особу інших людей); внаслідок незаконних дій у позивача виникло почуття відчаю та зневіри, демотивація та пригнічення.
Розмір шкоди позивач визначає на підставі вищевказаного як 25500,00 грн – суму штрафу, яку свавільно накладено на позивача. Вважає, що такий розмір штрафу відповідає рівню завданої позивачу моральної шкоди та страждань.
Під час здійснення примусового виконання Постанови №20 з нього було стягнуто кошти. Таке стягнення здійснено в рамках виконавчого провадження №76864164 на суму 5674,79 грн., що підтверджується квитанцією від 13.02.2025 року № KH4H-989C-H38E-96XT.
Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження з позивача повністю стягнуто виконавчий збір (5100,00 грн.). Згідно відомостей про виконавче провадження з позивача також стягнуто витрати пов`язані з провадженням виконавчих дій за користування АСВП: 69,00 грн., за використані: (папір копіювальний, картридж, скоби для степлера, конверти, ручку кулькову, рекомендовані листи): 251,00 грн.
Згідно постанови про закінчення виконавчого провадження заборгованість за штрафом не стягувалась, однак фактично стягнуто більше, ніж 5100+69+251=5420,00 грн (проти 5674,79 грн.).
Незалежно від того чи мав право відповідач-2 стягувати з позивача кошти, після скасування Постанови №20 відпали законні підстави для того, щоб такі вже стягнуті кошти лишались у відповідача-2. Вони мають бути повернуті позивачу за ст. 1212 ЦК України. Основу цих коштів складає виконавчий збір, щодо якого ч. 7 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено додаткову імперативну вимогу щодо саме обов`язку його повернути. Позивачу дотепер не повернуто ніяких коштів з тих, що були з нього стягнуті.
Враховуючи вищевикладене позивач просив суд:
-стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням органу державної влади, 25500,00 грн., а також 254,79 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої рішенням органу державної влади;
-стягнути з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 5100,00 грн., стягнуті 13.02.2025 року згідно квитанції №KH4H-989C-H38E-96XT;
-стягнути з Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на користь ОСОБА_1 320,00 грн., набутих з підстави, яка згодом відпала.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Дніпра від 09 січня 2026 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави Україна в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 , Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Держави Україна в особі Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відшкодування моральної шкоди та стягнення безпідставно набутих коштів – задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) безпідставно набуті грошові кошти в сумі 5674,79 грн.
В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.
Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 193,79 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду, Державна казначейська служба України звернулася з апеляційною скаргою.
В обгрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та вважає, що висновки викладені в судовому рішенні не відповідають дійсним обставинам справи.
З урахуванням вкладеного, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги. 
Судом встановлено, що 08.01.2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 винесено постанову № 20 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 25500,00 грн. У постанові роз`яснено, що на підставі ч. 2 ст. 308 КУпАП у разі несплати штрафу протягом 15 днів з дня отримання постанови з метою примусового виконання цієї постанови органами державної виконавчої служби штраф, визначений постановою по справі про адміністративне правопорушення буде стягнуто у подвійному розмірі 51000,00 грн.
Відповідно до копії рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 11.04.2025 у справі № 932/1786/25, скасовано постанову ІНФОРМАЦІЯ_4 від 08.01.2025 року №20 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210 КУпАП, якою на ОСОБА_1 накладений штраф у розмірі 25500,00 грн., а провадження у справі закрито за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
З зазначеного рішення суду вбачається, що передумовою для його ухвалення стала та обставина, що факт вчинення правопорушення, в якому звинувачено ОСОБА_1 , жодним чином не зафіксовано та не підтверджено жодним допустимим й належним доказом, що міг бути забезпечений для такого роду порушень.
22.01.2025 року державним виконавцем Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Данченко О.М. відкрито виконавче провадження № 76864164 з примусового виконання постанови ІНФОРМАЦІЯ_5 № 20 від 08.01.2025 року.
Згідно квитанції № KH4H-989C-H38E-96XT від 13.02.2025 року з рахунку позивача були списані кошти в сумі 5674,79 грн. на підставі ст. 48, 56 Закону України «Про виконавче провадження» за ВП № 76864164. Залишок до сплати 50745,21 грн.
Згідно Інформації про виконавче провадження № 76864164 в АСВП наявна наступна інформація: сума грошових коштів, яка підлягає стягненню – 51000,00 грн., витрати виконавчого провадження 320,00 грн., виконавчий збір – 5100,00 грн., звернення стягнення на кошти на рахунках боржника – 56420,00 грн.
Ухвалюючи рішення по справі суд першої інстанції виходив із того, що наявні законні та обґрунтовані підстави для часткового задоволення позовних вимог.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
За змістом глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних, - так би мовити, приріст майна у набувача без достатніх правових підстав.  Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях, тоді як для кондикційних зобов`язань вина не має значення, бо суттєвим є неправомірність набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.  Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки те майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість останнього(див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (пункти 45-46)). Інакше кажучи, у деліктних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно, а інша його не набуває, тоді як у кондикційних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно унаслідок того, що інша сторона його набуває, зокрема утримує в себе.
Згідно висновку до якого дійшла колегія суддів ВП/ВС у постанові від 08.08.2023 прийнятій за результатами розгляду справи №910/5880/21, після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу кошти, які платник сплатив на виконання цієї постанови, знаходяться у Державному бюджеті України без достатньої правової підстави. Тому повернення таких коштів платникові стосується захисту його майнових прав як суб`єкта господарювання, а вимога про стягнення цих коштів належить до юрисдикції господарського суду.
Суму штрафу, перераховану до бюджету на підставі постанови про застосування такого стягнення, яку надалі визнав протиправною та скасував адміністративний суд, можна стягнути на користь платника згідно зі статтею 1212 ЦК України як безпідставно утримувану.  На такі правовідносини приписи ЦК України про відшкодування шкоди та Порядку №787 не поширюються.
Відповідно до ч.ч.1-2 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Згідно ч.ч. 1 та 2 ст. 42 ЗУ «Про виконавче провадження», кошти виконавчого провадження складаються з: виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.
Відповідно до ч. 4 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.
Відповідно до ч. 7 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.
Як вбачається з матеріалів справи, постанова на виконання якої було відкрито виконавче провадження у зв`язку з чим стягнуто з позивача кошти у розмірі 5674,79 грн. була скасована, а стягнута сума на її виконання не повернута, враховуючи приписи ст.1212 ЦК України у взаємозв`язку із приписами ЗУ «Про виконавче провадження», вказані кошти підлягають стягненню з Державного бюджету України, як такі, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави.
Виходячи з вищевикладеного апеляційний суд приходить до висновку, що вирішуючи даний спір в частині стягнення безпідставно набутих коштів, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку та дійшов вірного висновку про застосувати строки позовної давності. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими доказами по справі.
Доводи апеляційної скарги, суд не приймає до уваги, оскільки вони є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, а не спростування висновків суду першої інстанції. Крім того, вказані доводи були предметом розгляду у суді першої інстанції та судом першої інстанції їм було надано обґрунтовану оцінку, а тому вони додатковому правовому аналізу не підлягають.
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення безпідставно набутих коштів. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду, в оскаржуваній частині - без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України – залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Дніпра від 09 січня 2026 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.
Повний текст судового рішення складений 25 червня 2026 року.
Судді