Номер провадження: 22-ц/813/4234/26 
Справа № 492/709/25
Головуючий у першій інстанції Черевата В.І.
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Назарової М.В.,
суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.,
за участю секретаря Соболєвої Р.М.,
учасники справи: позивач – ОСОБА_1 , відповідачі – ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника Пелівана Євгена Костянтиновича
на додаткове рішення Арцизького районного суду Одеської області від 14 липня 2025 року, ухвалене Арцизьким районним судом Одеської області, у складі: судді Череватої В.І. в приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

в с т а н о в и в :

03.06.2025 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому із посиланням як на правове обґрунтування своїх вимог на положення ст. 11, 15, 16, 20 ЦК України та п. 4 ч. 1 ст. 161, ч. 7 ст. 170 ЦПК України просив: зменшити розмір стягуваних з нього судовим наказом Арцизького районного суду Одеської області від 06.04.2021 у справі № 492/333/21 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з до до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також зменшити розмір стягуваних з нього за судовим наказом Арцизького районного суду Одеської області від 07.12.2022 в справі № 492/1053/22 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з до до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
В обґрунтування позову зазначено, що оскільки за двома судовими наказами з нього стягується половина його заробітку (доходу), що суперечить п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України та порушує встановлене законодавче обмеження максимального розміру стягуваних аліментів у наказному провадженні, на відміну від позовного, в якому чинне законодавство не містить обмежень щодо стягнення на двох дітей половини заробітку, позивач вважає, що розмір аліментів підлягає зменшенню до 1/6 частини заробітку (доходу) на кожну дитину (а.с. 1-14).
У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_5 просили в задоволенні позову відмовити, зазначаючи, що з моменту винесення судових наказів сімейний та майновий стан, заробіток (доходи) позивача, стан його здоров`я в гірший бік не змінилися. Всі доводи позивача про великий розмір аліментів позивач мав можливість надати при винесенні зазначених судових наказів, однак позивач зазначені доводи не навів, доказів не надавав, судовий наказ не оскаржував. Посилання позивача на той факт, що аліменти стягуються на двох дітей відповідач вважає помилковими, оскільки зобов`язання за аліментами на кількох дітей не є підставою для автоматичного зменшення їхнього розміру, так як це передбачено законом і має враховуватися під час первинного визначення суми аліментів. Також звертає увагу на преюдиційне значення постанови Одеського апеляційного суду від 04.06.2024 у справі № 492/1188/23, в якій позивач обґрунтовував свою позицію тими ж обставинами, що й у даній справі, і таким обставинам вже була надана оцінка судом апеляційної інстанції.
Крім того, у відзиві представник відповідачів заявив про розмір витрат, які понесла і які очікує понести кожна із відповідачок у зв`язку з розглядом справи, визначивши такі витрати у розмірі 20000 грн у кожної (а.с. 35-42).
У відповіді на відзив позивач наголосив на тому, що у даній справі позивачем подано позов про зменшення розміру аліментів з іншої підстави, а саме про зменшення розміру аліментів у разі видання судового наказу відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України на підставі ч. 7 ст. 170 ЦПК України, що випливає зі змісту позову та прямо зазначено у позові, на що у відзиві відповідачки не зазначено жодних доказів, аргументів чи заперечень. Тому відповідні доводи відзиву щодо тотожності позовів вважає безпідставними.
Щодо заявлених представником відповідачок вимог про стягнення з позивача понесених відповідачками судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, позивач зазначив про їх безпідставність з огляду на недоведеність та невідповідність умовам співмірності, а тому просив у їх задоволенні відмовити (а.с. 54-59).
Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 08.07.2025 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей відмовлено повністю (а.с. 63-65зв.).
09.07.2025 представник ОСОБА_2 та ОСОБА_1 – ОСОБА_5 подав заяву про розподіл судових витрат, в якій просив стягнути з позивача на користь відповідачок судові витрати у розмірі по 15000 грн, до якої долучив копії договорів про надання правової допомоги та акти приймання-передачі наданих послуг за договорами (а.с. 71-78).
Додатковим рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 14.07.2025 заяву представника відповідачів адвоката Лукацького Івана Олександровича про ухвалення додаткового рішення про вирішення питання про судові витрати – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн.
В іншій частині вимог відмовлено (а.с. 90-92зв.).
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 в особі свого представника Пелівана Євгена Костянтиновича просить скасувати додаткове рішення Арцизького районного суду Одеської області від 14 липня 2025 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви представника відповідачок про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання розподілу судових витрат.
Доводами апеляційної скарги є те, що жодних доказів, які свідчили б про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження) суду надано не було та в матеріалах справи не міститься, що є однозначною підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування відповідних витрат. В справі відсутні не лише докази сплати відповідних витрат, а й відповідні рахунки про необхідність їхньої сплати; натомість з наявних в матеріалах справи детальних описів наданих послуг від 08.07.2025 вбачається, що відповідачки станом на 08.07.2025 за послуги адвоката коштів не сплатили, тобто відповідні витрати ними не понесено.
Також, як зазначає скаржник, ані у відзиві на позов, ані в подальшому під час розгляду справи до закінчення судових дебатів у справі сторона відповідача не зробила жодної заяви про те, що нею будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду докази розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи (договори, рахунки тощо), як того вимагають норми ст. 141 ЦПК України (а.с. 97-103).
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в особі свого представника Лукацького Івана Олександровича просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення – без змін, зазначаючи, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
З цього приводу, відповідачі звертають увагу на те, що на підтвердження понесених судових витрат ними до суду першої інстанції були надані копії договорів про надання правничої допомоги, акти приймання-передачі наданих послуг, детальні описи послуг до договорів про надання правничої допомоги, що є достатнім, передбаченими законодавством, підставами для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. 
При цьому, зазначають, що законодавством не передбачено надання суду підтвердження фактичної сплати витрат на професійну правничу допомогу, так як така фактична сплата може бути пов`язана з обсягом наданих послуг та/або настанням певних обставин (повного чи часткового задоволення позову або відмови у задоволенні позову; набрання рішенням законної сили тощо).
Тому, вважають доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості додаткового рішення суду першої інстанції щодо розподілу судових витрат безпідставними.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).
У судове засідання 28.04.2026, учасники справи, які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, зокрема, позивач ОСОБА_1 – у відповідності до ч. 5 ст. 130 ЦПК України, оскільки його повноважний представник ОСОБА_6 отримав судову повістку-повідомлення на 28.04.2026 в електронному кабінеті підсистеми «Електронний суд» 09.03.2026 о 06:20:31, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа (а.с. 139), відповідач ОСОБА_1 – у відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, оскільки судову повістку-повідомлення на 28.04.2026 отримала в електронному кабінеті підсистеми Електронний суд» 09.03.2026 о 06:20:31, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа (а.с. 139зв.), відповідач ОСОБА_2 – у відповідності до ч. 5 ст. 130 ЦПК України, оскільки її повноважний представник ОСОБА_5 отримав судову повістку-повідомлення на 28.04.2026 в електронному кабінеті підсистеми «Електронний суд» 09.03.2026 о 06:24:37, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа (а.с. 140), не з`явилися.
Від представника відповідачів – ОСОБА_5 28.04.2026 надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, в якій зокрема зазначив, що просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.
Вказане в силу ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частково задовольняючи заяву представника відповідачок про розподіл судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що заявлена представником відповідачів до стягнення з позивача сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі по 15000,00 грн. на користь кожного з відповідачів, є непропорційною ціні позову, а також обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт і часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг). 
Враховуючи вищезазначене, беручи до уваги, що судом не вирішено питання про судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката під час ухвалення рішення від 08 липня 2025 року і представник відповідачів адвокат Лукацький І.О. звернувся з заявою про ухвалення додаткового рішення про вирішення питання про судові витрати, а саме правничої допомоги, суд вважав за необхідне стягнути з позивача на користь відповідачів судові витрати на правничу допомогу в розмірі по 6 000,00 грн, що відповідає критерію розумності їхнього розміру та є співмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).
Погоджуючись із висновками суду першої інстанції та переглядаючи оскаржуване додаткове рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне зазначити наступне.
Відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.
У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд призначає ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати;
4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
За ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Частиною першою статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
Частинами 2 та 3 цієї статті передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2024 року у справі № 369/14377/19 (провадження № 61-8314св23) зроблено висновок, що «Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Тлумачення наведеної норми права дає підстави для висновку, що можливість подання сторонами доказів в підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу у відповідній інстанції, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи у конкретній інстанції. Тобто докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції подаються до закінчення судових дебатів у справі саме в суд першої інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом першої інстанції за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву».
Так, з матеріалів справи вбачається, що, у відзиві на позовну заяву представник відповідачок заявив про розмір витрат, які понесла і які очікує понести кожна із відповідачок у зв`язку з розглядом справи, визначивши такі витрати у розмірі 20000 грн у кожної.
Тобто, відповідачами на виконання вимог ч. 1 ст. 134 ЦПК виконано свій процесуальний обов`язок та повідомлено про попередній (орієнтований) розмір судових витрат у перші заяві по суті спору – відзиві на позовну заяву.
В подальшому, після ухвалення рішення по суті спору (08.07.2025) представник відповідачок 09.07.2025 (тобто на наступний день після ухвалення рішення – в межах строку, визначеного ч. 8 ст. 141 ЦПК України) через підсистему «Електронний суд» подав заяву про ухвалення додаткового рішення про вирішення питання про судові витрати, а саме документально підтверджених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі по 15000,00 грн. на користь відповідачів, оскільки судом не вирішено питання про судові витрати.
На підтвердження понесених відповідачами витрат на професійну правничу допомогу у сумі по 15000,00 грн представником відповідачів було надано: договір № 68/25ц про надання правової допомоги від 18 червня 2025 року; акт приймання здачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги № 68/25ц від 08 липня 2025 року, детальний опис послуг до Договору про надання правничої допомоги № 68/25ц від 08 липня 2025 року, договір № 33-24ц про надання правової допомоги від 15 лютого 2024 року; акт приймання здачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги № 33-24ц від 08 липня 2025 року, детальний опис послуг до Договору про надання правничої допомоги № 33-24ц від 08 липня 2025 року.
Згідно з умовами договору № 68/25ц від 18.06.2025, укладеного між АО «Лігал Консалт Груп» та ОСОБА_1 , цим договором АО доручає старшому партнеру адвокатського об`єднання Лукацькому І.О. представляти інтереси ОСОБА_1 перед третіми особами (пункт 1.2). Характер правової допомоги: представництво інтересів відповідача в суді у справі № 492/709/25, Арцизький районний суд Одеської області (пункти 1.5 та 1.6). Клієнт на підставі виставлених рахунків, післяплатою, сплачує АО гонорар за кожну окрему, погоджену з ним дію, пов`язану з виконанням цього договору. Клієнт сплачує гонорар протягом 30-ти днів з моменту виставлення відповідного рахунку. Розмір гонорару, а також умови та порядок розрахунків можуть бути змінені шляхом укладення сторонами додаткової угоди до цього договору (пункти 3.1, 3.2, 3.4) (а.с. 73-74).
Згідно з актом приймання-здачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги № 68/25ц від 18.06.2025 загальна сума витрат клієнта на правову допомогу склала 15000 грн (а.с. 74зв.).
За детальним описом послуг до Договору про надання правничої допомоги № 68/25ц від 18.06.2025 станом на 08.07.2025 характер правничої допомоги полягав у:
16.06.2025 – усна консультація клієнта щодо спірних правовідносин;
18.06.2025 – ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді;
19.06.2025 – 21.06.2025 – складання та направлення до суду заперечення на позов;
19.06.2025 – складання заяви про участь у розгляді справи в режимі ВКЗ;
24.06.2025 – участь у засіданні суду в режимі ВКЗ;
04.07.2025 – складання та направлення до суду заяви про розгляд справи без участі представника.
Розмір витрат на правничу допомогу, наданий АО та погоджений з клієнтом станом на 08.07.2025 не сплачено та клієнт зобов`язаний сплатити за умовами договору 15000 грн (а.с. 75).
Згідно з умовами договору № 33-24ц від 15.02.2024, укладеного між АО «Лігал Консалт Груп» та ОСОБА_2 , цим договором АО доручає старшому партнеру адвокатського об`єднання Лукацькому І.О. представляти інтереси ОСОБА_2 перед третіми особами (пункт 1.2). Характер правової допомоги: представництво інтересів відповідача в суді, Арцизький районний суд Одеської області (пункти 1.5 та 1.6). Клієнт на підставі виставлених рахунків, післяплатою, сплачує АО гонорар за кожну окрему, погоджену з ним дію, пов`язану з виконанням цього договору. Клієнт сплачує гонорар протягом 30-ти днів з моменту виставлення відповідного рахунку. Розмір гонорару, а також умови та порядок розрахунків можуть бути змінені шляхом укладення сторонами додаткової угоди до цього договору (пункти 3.1, 3.2, 3.4) (а.с. 76-77).
Згідно з актом приймання-здачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги №33-24ц від 15.02.2024 загальна сума витрат клієнта на правову допомогу склала 15000 грн (а.с. 77зв.).
За детальним описом послуг до Договору про надання правничої допомоги №33-24ц від 15.02.2024 станом на 08.07.2025 характер правничої допомоги полягав у:
16.06.2025 – усна консультація клієнта щодо спірних правовідносин;
18.06.2025 – ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді;
19.06.2025 – 21.06.2025 – складання та направлення до суду заперечення на позов;
19.06.2025 – складання заяви про участь у розгляді справи в режимі ВКЗ;
24.06.2025 – участь у засіданні суду в режимі ВКЗ;
04.07.2025 – складання та направлення до суду заяви про розгляд справи без участі представника.
Розмір витрат на правничу допомогу, наданий АО та погоджений з клієнтом станом на 08.07.2025 не сплачено та клієнт зобов`язаний сплатити за умовами договору 15000 грн (а.с. 78).
Від представника позивача надійшли заперечення щодо розподілу судових витрат, в яких просив у задоволенні вимог про стягнення з позивача на користь відповідачів понесених судових витрат на професійну правничу допомогу відмовити, зазначаючи, що виконані адвокатом роботи та надані послуги не є співмірними із загальним розміром витрат двох відповідачок у розмірі 30000 грн, які заявлені до стягнення з позивача. Крім того, звертав увагу, що відповідачі не заявляли до закінчення судових дебатів про те, що ними будуть подані суду докази розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи (договори, рахунки тощо) (а.с. 84-88).
Відповідно до ч.ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті (щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката) суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У постановах від 19 лютого 2022 року № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
Відповідаючи на доводи апеляційної скарги про те, що ані у відзиві на позов, ані в подальшому під час розгляду справи до закінчення судових дебатів у справі сторона відповідача не зробила жодної заяви про те, що нею будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду докази розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи (договори, рахунки тощо), як того вимагають норми ст. 141 ЦПК України, колегія суддів зазначає, що вказані доводи є власним помилковим тлумаченням скаржником відповідних процесуальних норм, з огляду на те, що відповідачами на виконання вимог ч. 1 ст. 134 ЦПК виконано свій процесуальний обов`язок та повідомлено про попередній (орієнтований) розмір судових витрат у перші заяві по суті спору – відзиві на позовну заяву, та в подальшому протягом строку, встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України, надано суду докази понесення таких витрат.
Судом під час визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу враховано відповідь на відзив, що надійшов від сторони позивача, про неспівмірність заявлених до стягнення витрат у розмірі 20000 грн на кожну з відповідачок та зменшено заявлені суми до 6000 грн на кожну, що цілком узгоджується із наданими сторонами доказами та відповідає змісту вимог ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України.
Удруге відповідати на довід апеляційної скарги про неспівмірність заявлених витрат на правничу допомогу за відсутності будь-яких інших, не врахованих судом доказів, немає. Як і відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат з позивача на користь відповідачок в цілому.
Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про ненадання відповідачами жодних доказів, які свідчили б про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), що, на думку заявника, є однозначною підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування відповідних витрат. Колегія суддів зазначає, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України, частина 8 статті 141 ЦПК України).
Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, у постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21).
Указана судова практика є незмінною.
А тому вказані доводи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє.
Інших доводів апеляційна скарга не містить.
Крім того, постановою Одеського апеляційного суду від 28 квітня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника Пелівана Євгена Костянтиновича на рішення Арцизького районного суду Одеської області від 08 липня 2025 року залишено без задоволення, а вказане рішення – без змін.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, оскільки доводи позивача не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи та відповідно не спростували правильних по суті висновків суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку про залишення апеляційної скарги позивача без задоволення, а додаткового рішення - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі свого представника Пелівана Євгена Костянтиновичазалишити без задоволення.
Додаткове рішення Арцизького районного суду Одеської області від 14 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Дата складення повного тексту постанови – 28 квітня 2026 року

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.А. Коновалова

В.В. Кострицький