ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 червня 2026 року	справа № 380/8583/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УспіхІмпорт» до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішень, -

в с т а н о в и в:

до Львівського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «УспіхІмпорт» (далі позивач, ТОВ «УспіхІмпорт») з позовом до Львівської митниці (далі відповідач, митний орган), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000556/2 від 07.04.2026;
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000567/2 від 08.04.2026.
Позовні вимоги мотивовані тим, що митний орган не обґрунтував свої сумніви щодо достовірності поданих декларантом відомостей. Також зауважує, що оскаржувані рішення не містять передбачених ст. 55 Митного кодексу України відомостей про підстави невизнання заявленої митної вартості, конкретних обставин, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтування необхідності перевірки спірних відомостей із зазначенням документів, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Наголошує, що обставини, на які вказує відповідач в оспорюваних рішеннях, жодним чином не спростовують митної вартості, яка була зазначена позивачем у поданих митних деклараціях і не є підставою для здійснення коригування такої митної вартості. Тому, як стверджує позивач, спірні рішення про коригування митної вартості товарів є протиправними та підлягають скасуванню. Просить задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою суду від 04.05.2026 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без виклику сторін.
Ухвалою суду від 10.06.2026 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити повністю. Відзив обґрунтований тим, що спірні рішення є обґрунтованими та правомірними. Зазначає, що подання платіжної інструкції банківській установі не свідчить про виконання цієї операції банком, оскільки банк може відмовити у здійснення цієї операції. Вказує, що у рішеннях наведена вичерпна інформація щодо джерел інформації для визначення митної вартості та здійснених коригувань, що відповідає вимогам нормативних документів. Відповідач вважає, що виявлені розбіжності цілком підставні. Також заперечує щодо розміру заявлених витрат на правничу допомогу, вважаючи їх неспівмірними. З урахуванням наведеного, у зв`язку з наявними розбіжностями та відсутністю обґрунтувань цих розбіжностей, митним органом цілком обґрунтовано прийняті рішення про коригування заявленої митної вартості товару. 
Представник позивача подав відповідь на відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити повністю. Зазначає, що відповідач фактично дублює доводи, наведені в оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості, які вже були спростовані у позовній заяві. Посилання відповідача на постанови Верховного Суду є нерелевантними, оскільки у зазначених рішеннях також наголошено на необхідності наявності обґрунтованих сумнівів та належного мотивування вимог митного органу. Водночас позивачем було подано повний пакет документів, передбачений статтею 53 МК України, які підтверджують митну вартість товару. Зазначає, що банківські платіжні документи містять як відмітки банку про проведення оплати, так і дату операції, суму операції в доларах США, розрахункові рахунки сторін, що повною мірою узгоджується з іншими документами, поданими до митного оформлення. У зв`язку із цим оскаржувані рішення є протиправними та підлягають скасуванню.
Розглянувши подані документи і матеріали, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив таке:
Товариство з обмеженою відповідальністю «УспіхІмпорт» (місце знаходження: 79047, Львівська область, м. Львів, проспект Чорновола В., буд. 63а, офіс 313А, код ЄДРПОУ 45834390) зареєстроване як юридична особа 03.06.2025. Основним видом економічної діяльності вказаного підприємства є неспеціалізована оптова торгівля (46.90).
10.10.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «УспіхІмпорт» (далі по тексту ТОВ, покупець) та компанією «HANGZHOU YOHO UNDUSTRIAL CO.LTD», China (постачальник) укладено зовнішньоекономічний Контракт №YHSI202510, відповідно до якого Продавець поставляє та передає у власність Покупця вуличні меблі (надалі Товар), а Покупець приймає та оплачує Товар згідно з інвойсами, які є невід`ємною частиною цього Контракту.
На виконання вимог зовнішньоекономічного Контракту №YHSI202510 позивач здійснив такі поставки: 
1. Згідно Рахунку-фактури (інвойсу) №YHSI251006-8 від 09.12.2025 покупець придбав у продавця товар, загальною вартістю 12 327 доларів США.
Позивач, з метою митного оформлення вказаного товару 07.04.2026 подав до Львівської митниці електронну митну декларацію №26UA209170029792U9, відповідно до якої було заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначеними у графі 31 митної декларації, зокрема на які прийняті оскаржувані рішення (тов. 1 – Меблі для сидіння, зі знімними подушками, можуть використовуватися без таких подушок. Крісло з плетеного поліетилену під ротанг з металевим каркасом та подушкою завтовшки 10 см. Крісло-кокон (розкладне); тов. 2 – Вироби з чорних металів-основа для крісла-кокона (стійка), у вигляді сталевого трубчастого каркасу, виготовленого шляхом зварювання, тов. 3 – Подушка для крісла-кокона, м`який знімний елемент, який забезпечує комфортне перебування в підвісному кріслі, специфічної (округлої) форми).
Декларантом до митного контролю, разом з митною декларацією №26UA209170029792U9 в якості підстави для застосування основного методу було надано наступні документи, які містять відомості щодо ціни товару та дають можливість обчислити її, зазначені у графі 44 митної декларації: зовнішньоекономічний договір (контракт) №YHSI202510 від 10.10.2025; рахунок-проформа №YHSI251006-8 від 10.10.2025; рахунок-фактура (інвойс) №YHSI251006-8 від 09.12.2025; пакувальний лист б/н від 09.12.2025; банківський платіжний документ, щодо товару №223 від 20.01.2026; банківський платіжний документ, що стосується товару №98 від 16.10.2025; договір транспортного експедирування №0807/25-01 від 08.07.2025; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №2603162 від 11.03.2026; коносамент №WMSS25120581 від 20.12.2025; накладна УМВС №0803202617 від 08.03.2026; автотранспортна накладна №YHSI251006-8 від 07.04.2026; митна декларація країни відправлення №425820250001628921 від 17.12.2025.
За результатами опрацювання наданих документів Львівська митниця надіслала вимогу в якій просила надати додаткові документи, що підтверджують митну вартість відповідно до статті 53 Митного кодексу України. У відповідь на вимогу позивач просив підтвердити митну вартість товарів та провести митне оформлення згідно наявних документів та на вимогу надав наступні документи: - прайс-лист; - інтернет пропозиція.
2. Згідно Рахунку-фактури (інвойсу) №YHSI251006-9 від 14.12.2025 покупець придбав у продавця товар, загальною вартістю 12 327 дол. США.
Позивач, з метою митного оформлення вказаного товару 08.04.2026 подав до Львівської митниці електронну митну декларацію №26UA209170030088U7, відповідно до якої було заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначеними у графі 31 митної декларації, зокрема на які прийняті оскаржувані рішення (тов. 1 – Меблі для сидіння, зі знімними подушками, можуть використовуватися без таких подушок. Крісло з плетеного поліетилену під ротанг з металевим каркасом та подушкою завтовшки 10 см. Крісло-кокон (розкладне); тов. 2 – Вироби з чорних металів-основа для крісла-кокона (стійка), у вигляді сталевого трубчастого каркасу, виготовленого шляхом зварювання).
Декларантом до митного контролю, разом з митною декларацією №26UA209170030088U7 в якості підстави для застосування основного методу було надано наступні документи, які містять відомості щодо ціни товару та дають можливість обчислити її, зазначені у графі 44 митної декларації: зовнішньоекономічний договір (контракт) №YHSI202510 від 10.10.2025; рахунок-проформа №YHSI251006-9 від 10.10.2025; рахунок-фактура (інвойс) №YHSI251006-9 від 14.12.2025; пакувальний лист б/н від 14.12.2025; банківський платіжний документ, щодо товару №128 від 31.10.2025; банківський платіжний документ, що стосується товару №224 від 20.01.2026; договір транспортного експедирування №0807/25-01 від 08.07.2025; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №2603168 від 11.03.2026; коносамент №WMSS25120577 від 20.12.2025; накладна УМВС №0803202613 від 08.03.2026; автотранспортна накладна №YHSI251006-9 від 07.04.2026; митна декларація країни відправлення №425820250001628840 від 17.12.2025.
За результатами опрацювання наданих документів Львівська митниця надіслала вимогу в якій просила надати додаткові документи, що підтверджують митну вартість відповідно до статті 53 Митного кодексу України. У відповідь на вимогу позивач просив підтвердити митну вартість товарів та провести митне оформлення згідно наявних документів та на вимогу надав наступні документи: - прайс-лист; - інтернет пропозиція.
Львівською митницею прийняті рішення про коригування митної вартості товарів:
- щодо МД №26UA209170029792U9 прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000556/2 від 07.04.2026 загальна сума коригування щодо товару №1 складає 47 882,21 дол. США, щодо товару №2 складає 559,29 дол. США, щодо товару №3 складає 195,36 дол. США, а також оформлена картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2026/000431. Внаслідок прийнятого рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000556/2 від 07.04.2026, позивачем сплачено податків на загальну суму 426 433,29 грн - інформація відображена у графі В митної декларації №26UA209170029911U8, яка подана позивачем на виконання відповідного рішення митного органу та з метою випуску товарів у вільний обіг. Як наслідок різниця між сумою митних платежів, що повинен був сплатити позивач при оподаткуванні товару та сплатив, внаслідок прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості, становить 281 223,03 грн. 
- щодо МД №26UA209170030088U7 прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000567/2 від 08.04.2026 загальна сума коригування щодо товару №1 складає 47 882,21 дол. США, щодо товару №2 складає 562,38 дол. США, а також оформлена картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2026/000434. Внаслідок прийнятого рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000567/2 від 08.04.2026, позивачем сплачено податків на загальну суму 425599,41 грн - інформація відображена у графі В митної декларації №26UA209170030197U0, яка подана позивачем на виконання відповідного рішення митного органу та з метою випуску товарів у вільний обіг. Як наслідок різниця між сумою митних платежів, що повинен був сплатити позивач при оподаткуванні товару та сплатив, внаслідок прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості, становить 279 145,86 грн. 
Рішення митного органу №UA209000/2026/000556/2 від 07.04.2026 у графі 33 вмотивовано тим, що Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. За результатами проведеного опрацювання встановлено:
«- поставка даного товару здійснюється на підставі Контракту №HSI202510 від 10.10.2025, укладеного між ТОВ "УспіхІмпорт" та Компанією HANGZHOU YOHO INDUSTRIAL CO., LTD. Пунктом 1.1 даного Договору зазначено, що Продавець поставляє та передає у власність Покупця вуличні меблі (надалі Товар), а Покупець приймає та оплачує Товар згідно з інвойсами, які є невід`ємною частиною цього Контракту. Оскільки, наданий інвойс (рахунок-фактура) може уточнювати та більш детально розкривати зміст договірних умов, тобто таким документом погоджуються істотні умови контракту, зокрема кожної окремої поставки, та такий є невід`ємною частиною контракту, а відтак додатком до такого, то такий документ підлягає погодженню, шляхом підписання сторонами. Поданий до митного оформлення інвойс №Н1251006-8 від 09.12.2025, підписаний стороною Продавця та не містить печатки та підпису Покупця. За даних обставин такий інвойс не вважається підписаним, а відтак таким що узгоджує істотні умови конкретної партії товару, відповідно не є документом, що підтверджує числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 
- у митній декларації країни експорту від 17.12.2025 №425820250001628921 у графі «номер накладної (дорожнього листа)» наявний номер документу 276907721, який до митного оформлення не подано. 
Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до пункту 6 частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Одним з таких документів є коносамент. Слід відмітити, що відповідно до положень міжнародного законодавства коносамент - це документ, що видається морським перевізником вантажу його відправнику, засвідчує прийняття вантажу до перевезення, підтверджує укладання договору перевезення, підписується капітаном судна або іншими представниками, що підтверджує факт передачі вантажу для перевезення. Поданий до митного оформлення коносамент №WMSS25120581 від 20.12.2025 не містить ні підпису ні печатки. Таким чином декларантом до митного оформлення не надано належним чином оформленого транспортного (перевізного) документа, на підставі якого здійснювався морський фрахт.
Відповідно до вимог ЗУ "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" від 01.08.2006 №57-V та ст. 6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19 травня 1956) у гр. 22 та 23 CMR-зазначається підпис та/або печатка відправника та перевізника. В CMR №YHSI251006-8 від 07.04.2026 у гр. 22 та 23 відсутній штамп та/або підпис відправника.
Одним із основних документів, що підтверджують митну вартість товарів, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (пункти 4 частини другої статті 53 Кодексу). Згідно з нормами Закону України від 21 червня 2018 року №2473-VIII «Про валюту і валютні операції», Положення про здійснення операцій із валютними цінностями, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 №2, для здійснення платіжної операції з переказу іноземної валюти використовується платіжна інструкція в іноземній валюті, реквізити якої передбачені Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216 (далі - Положення №216). У якості банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, декларантом додатково надано платіжні інструкції в іноземній валюті або банківських металах від 16.10.2025 №98, від 20.01.2026 №223, які не можуть бути взяті до уваги, оскільки: не містять обов`язкових реквізитів, визначених Положенням № 216, зокрема підпису(ів) (власноручного(их)/електронного(их)) відповідальної(их) особи(іб) платника, яка(і) відповідно до законодавства України має(ють) право розпоряджатись рахунком; 
Відповідно до п.3.1 договору від 08.07.2025 №0807/25-01, клієнт надає Експедитору заявку, яка є невід`ємною частиною Договору на надання транспортно-експедиторських послуг не менше, ніж за 5 робочих днів до заявленої дати готовності до відвантаження/прийому вантажу. Заявка повинна містити інформацію про вантаж, його маршрут, його вагу нетто, брутто, найменування вантажовідправника, одержувача та їх адреси, вартість послуг Експедитора та умови оплати. Заявку до митного оформлення не подано, що не дає можливості в повному обсязі здійснити перевірку числових значень складових митної вартості.
На вимогу митного органу декларантом подано інформацію з інтернет видань та прайс-лист. Надіслані на вимогу митного органу додатково надані документи не усувають та не пояснюють встановлених розбіжностей. Інших документів на вимогу не надано.»
Щодо обраного методу коригування митної вартості у оскаржуваному рішенні зазначено: «Проведено консультації з декларантом згідно з ст.57 МКУ. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст.60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 МКУ). Митний кодекс України від 13.03.2012 року №4495-VI розділ ІІІ. Джерелом інформації для коригування митної вартості товару №1 слугувала МД №100330/2026/402689 від 20.02.2026, де митна вартість товару зі схожими характеристиками (садове крісло виготовлене із штучного ротанга чорного кольору із чорним металевим каркасом ...) становила 4,01 дол. США/кг. Джерелом інформації для коригування митної вартості товару №2 слугувала МД №100180/2026/200461 від 21.01.2026, де митна вартість товару зі схожими характеристиками (вироби з чорних металів...) становила 1,81 дол. США/кг. Основою для розрахунку товару 3 слугувала митна вартість товару «Подушка ...", оформленого за МД № UA100100/2025/444961 від 19.09.2025. Скоригована митна вартість склала 4,07 дол. США/кг. Коригування у зв`язку з відмінністю умов поставки не здійснювалося, оскільки митна вартість в джерелі визначена з урахуванням витрат до кордону України. Коригування на обсяг партії товару, комерційні рівні не здійснювалося оскільки заявлені показники оцінюваної партії товару відповідають таким у джерелі».
Рішення митного органу №UA209000/2026/000567/2 від 08.04.2026 у графі 33 вмотивовано тим, що Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. За результатами проведеного опрацювання встановлено:
«- поставка даного товару здійснюється на підставі Контракту № YHSI202510 від 10.10.2025, укладеного між ТОВ "УспіхІмпорт" та Компанією HANGZHOU YOHO INDUSTRIAL CO., LTD. Пунктом 1.1 даного Договору зазначено, що Продавець поставляє та передає у власність Покупця вуличні меблі (надалі Товар), а Покупець приймає та оплачує Товар згідно з інвойсами, які є невід`ємною частиною цього Контракту. Оскільки, наданий інвойс (рахунок-фактура) може уточнювати та більш детально розкривати зміст договірних умов, тобто таким документом погоджуються істотні умови контракту, зокрема кожної окремої поставки, та такий є невід`ємною частиною контракту, а відтак додатком до такого, то такий документ підлягає погодженню, шляхом підписання сторонами. Поданий до митного оформлення інвойс №YHSI251006-9 від 14.12.2025 підписаний стороною Продавця та не містить печатки та підпису Покупця. За даних обставин такий інвойс не вважається підписаним, а відтак таким що узгоджує істотні умови конкретної партії товару, відповідно не є документом, що підтверджує числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
- у митній декларації країни експорту від 17.12.2025 №425820250001628840 у графі «номер накладної (дорожнього листа)» наявний номер документу 277639758, який до митного оформлення не подано. 
- відповідно до вимог Закону України "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" від 01.08.2006 №57-V та ст.6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19 травня 1956) у гр. 22 та 23 CMR-зазначається підпис та/або печатка відправника та перевізника. В CMR №YHSI251006-9 від 07.04.2026 у гр. 22 відсутній штамп та/або підпис відправника. 
Одним із основних документів, що підтверджують митну вартість товарів, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (пункти 4 частини другої статті 53 Кодексу). Згідно з нормами Закону України від 21 червня 2018 року №2473-VIII «Про валюту і валютні операції», Положення про здійснення операцій із валютними цінностями, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 2, для здійснення платіжної операції з переказу іноземної валюти використовується платіжна інструкція в іноземній валюті, реквізити якої передбачені Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 № 216 (далі - Положення № 216). У якості банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, декларантом додатково надано платіжні інструкції в іноземній валюті або банківських металах від 31.10.2025 №128, від 20.01.2026 №224, які не можуть бути взяті до уваги, оскільки: не містять обов`язкових реквізитів, визначених Положенням № 216, зокрема підпису(ів) (власноручного(их)/електронного(их)) відповідальної(их) особи(іб) платника, яка(і) відповідно до законодавства України має(ють) право розпоряджатись рахунком; 
Відповідно до п.3.1 Договору про перевезення від 08.07.2025 № 0807/25-01, клієнт надає Експедитору заявку на надання транспортно-експедиторських послуг, не менше, ніж за 5 робочих днів до заявленої дати готовності до відвантаження/прийому вантажу. Заявка повинна містити інформацію про вантаж, його маршрут, його вагу нетто, брутто, найменування вантажовідправника, одержувача та їх адреси, вартість послуг Експедитора та умови оплати. Заявку до митного оформлення не подано, що не дає можливості в повному обсязі здійснити перевірку числових значень складових митної вартості.
На вимогу митного органу декларантом подано інформацію з інтернет видань та прайс-лист. Надіслані на вимогу митного органу додатково надані документи не усувають та не пояснюють встановлених розбіжностей. Інших документів на вимогу не надано.»
Щодо обраного методу коригування митної вартості у оскаржуваному рішенні зазначено: «Проведено консультації з декларантом згідно з ст.57 МКУ. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст.60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 МКУ). Митний кодекс України від 13.03.2012 №4495-І розділ ІІІ. Джерелом інформації для коригування митної вартості товару №1 слугувала МД №209170/2026/16279 від 27.02.2026, де митна вартість товару зі схожими характеристиками (меблі для сидіння з металевим каркасом ...) становила 4,01 дол. США/кг. Джерелом інформації для коригування митної вартості товару №2 слугувала МД №408020/2026/316 від 06.01.2026, де митна вартість товару зі схожими характеристиками (вироби з чорних металів...) становила 1,82 дол. США/кг. Коригування у зв`язку з відмінністю умов поставки не здійснювалося, оскільки митна вартість в джерелі визначена з урахуванням витрат до кордону України. Коригування на обсяг партії товару, комерційні рівні не здійснювалося оскільки заявлені показники оцінюваної партії товару відповідають таким у джерелі».
Вважаючи протиправними рішення відповідача про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду.
Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховує таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 49 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року № 4495-VI, з наступними змінами та доповненнями (далі - МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною другою статті 52 МК України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації.
Частиною першою статті 53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Відповідно до частини другої статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частина третя статті 53 МК України визначає, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Як передбачено ч.5 цієї статті, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною п`ятою статті 54 МК України передбачено, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Як передбачено ч.1 ст.57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Як передбачено ч.3 ст.57 МК України, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів.
Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (частина друга статті 58 МК України).
У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу (частина третя статті 58 МК України).
Згідно положень ч.1 ст.64 МК України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).
Частиною другою статті 64 МК України передбачено, що митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Наведені норми у своїй сукупності дозволяють прийти до таких висновків:
- основним методом визначення митної вартості товарів є метод - за ціною договору;
- повноваження митного органу при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів обмежуються перевіркою числового значення заявленої митної вартості;
- наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів (п.52 постанови Верховного Суду від 23 грудня 2021 року справа № 200/6508/20-а);
- сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (п.53 постанови Верховного Суду від 23 грудня 2021 року справа № 200/6508/20-а);
- митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності (п.54 постанови Верховного Суду від 23 грудня 2021 року справа № 200/6508/20-а), що відповідає принципу «належного урядування»;
- необхідність витребування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість, та буде переслідувати легітимну мету;
- застосування чи не застосування інших методів визначення митної вартості має бути обґрунтованим.
При цьому, етапи формування та перевірки митної вартості умовно можна розділити на такі:
- визначення митної вартості декларантом;
- перевірка визначеної митної вартості митним органом, яка включає:
наявність обґрунтованих сумнівів;
надіслання вимоги, задля усунення таких сумнівів та упевнення у тому, що декларант правильно визначив митну вартість;
- обґрунтування обраного методу визначення митної вартості.
Щодо визначення митної вартості за основним методом та наявності у митного органу обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Перелік поданих позивачем документів, що наведений судом вище, відповідає переліку документів, передбачених ст.53 МК України та підтверджує числові значення заявленої митної вартості у згаданих митних деклараціях.
При цьому, судом вважаються необґрунтованими мотиви відповідача з приводу наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, з урахуванням такого.
У рішеннях про коригування митної вартості №UA209000/2026/000556/2 від 07.04.2026 та №UA209000/2026/000567/2 від 08.04.2026 митний орган наводить однотипні розбіжності наведені у графі 33, а саме:
«Подані до митного оформлення інвойси №Н1251006-8 від 09.12.2025 та №YHSI251006-9 від 14.12.2025 підписаний стороною Продавця та не містить печатки та підпису Покупця. За даних обставин такий інвойс не вважається підписаним, а відтак таким що узгоджує істотні умови конкретної партії товару, відповідно не є документом, що підтверджує числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари»
Суд звертає увагу, що пункт розділу 1 контракту №HSI202510 від 10.10.2025 не передбачає, що рахунок-фактура вважається погодженим лише в разі підписанні такого документа продавцем та покупцем. У вказаному положенні зазначено лише, що у рахунку-фактурі зазначається найменування, асортимент, кількість та ціна товару, однак не конкретизується способи їх «узгодження». Окрім того, рахунки-фактури містять печатку та підпис уповноваженої особи продавця «HANGZHOU YOHO INDUSTRIAL CO., LTD», Китай.
Суд зазначає, що комерційний інвойс у зовнішньоекономічній діяльності є документом, який підтверджує факт укладення угоди купівлі-продажу товару та містить інформацію про його вартість і характеристики, що використовується, зокрема, для митних цілей. При цьому законодавством України не встановлено обов`язкової уніфікованої форми інвойсу та не передбачено обов`язку його підписання покупцем. Рекомендації №6 Європейської економічної комісії ООН «Формуляр-зразок уніфікованого рахунка для міжнародної торгівлі» передбачають необхідність підпису продавця, тоді як вимоги щодо підпису покупця відсутні.
Крім того, суд враховує, що позивач об`єктивно не впливає на зміст документів, які формуються та надаються продавцем, як стороною зовнішньоекономічного контракту. Водночас фактичні дії позивача, спрямовані на прийняття товару, його оплату та декларування, свідчать про погодження умов, викладених у виставленому інвойсі.
Суд бере до уваги, що після прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості відповідачем було здійснено митне оформлення товару на підставі тих самих документів без будь-яких застережень, що додатково підтверджує фактичне визнання їх належності та допустимості.
Щодо доводів відповідача про відсутність замовлення (заявки) як складової документального підтвердження митної вартості, суд зазначає, що така заявка не є первинним документом, який підтверджує ціну товару, оскільки може містити лише інформацію про асортимент та кількість продукції. При цьому законодавством України, зокрема положеннями ст.53 МК України, не передбачено обов`язку подання замовлення як документа, що підтверджує митну вартість товарів.
Судом встановлено, що відповідно до п. 1.2 Контракту №HSI202510 від 10.10.2025 найменування, асортимент, кількість та ціна товару узгоджуються сторонами на кожну партію та зазначаються у проформах-інвойсах, які є невід`ємною частиною контракту. Таким чином, саме проформа-інвойс та подальший комерційний інвойс є документами, що фіксують погоджені сторонами істотні умови поставки.
Матеріалами справи підтверджено, що під час митного оформлення декларантом подано рахунки-проформи №YHSI251006-8 від 10.10.2025 та №YHSI251006-9 від 10.10.2025, комерційні інвойси, а також банківські платіжні документи, які в сукупності містять усі необхідні відомості щодо ціни, фактично сплаченої за товар.
Суд враховує, що рахунок-проформа за своєю правовою природою є попереднім інвойсом, який використовується для узгодження умов поставки, зокрема ціни та обсягів, і після його погодження сторони оформлюють комерційний інвойс. Отже, надану проформу можна розцінювати як документ, що підтверджує погодження замовлення між сторонами.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що подані декларантом документи у своїй сукупності підтверджують заявлену митну вартість товару, містять усі необхідні відомості щодо ціни та умов поставки, а тому у митного органу були відсутні правові підстави для невизнання заявленої митної вартості та її коригування.
«- у митних деклараціях країни експорту від 17.12.2025 №425820250001628921 та №425820250001628840 у графі «номер накладної (дорожнього листа)» наявний номер документу 276907721 та 277639758, які до митного оформлення не подано.»
Суд враховує доводи позивача про те, що відсутність номерів документів пояснюється тим, що вони позначають реквізити лінійного коносаменту, а лінійні коносаменти відсутні у позивача, оскільки такий документ використовується виключно перевізником.
Суд зазначає, що митна декларація країни відправлення за змістом частини другої статті 53 Митного кодексу України не належить до основних документів, які підтверджують митну вартість товарів. Відповідно до пункту 7 частини третьої статті 53 Митного кодексу України копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, який подається декларантом за наявності для підтвердження заявленої митної вартості товарів.
Судом також враховано, що позивач не впливає на заповнення експортної декларації та подає її митному органу в тому вигляді, в якому вона отримана від відправника. Крім того, позивачу не є відомим порядок заповнення графи «Держава (регіон) торгівлі».
Суд звертає увагу, що відповідач не посилається на норми законодавства Китайської Народної Республіки, які регламентують порядок заповнення експортної митної декларації, а також не зазначає, яким саме чином повинна бути заповнена митна декларація країни відправлення. Натомість відповідач обмежився наведенням власних сумнівів та припущень без належного нормативного обґрунтування. При цьому, відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення.
За таких обставин суд доходить висновку, що наведені відповідачем зауваження щодо митної декларації країни відправлення мають характер припущень та не підтверджуються належними і допустимими доказами.
«Відповідно до вимог ЗУ "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" від 01.08.2006 №57-V та ст.6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19 травня 1956) у гр. 22 та 23 CMR-зазначається підпис та/або печатка відправника та перевізника. В CMR №YHSI251006-8 від 07.04.2026р та №YHSI251006-9 від 07.04.2026 у гр. 22 відсутній штамп та/або підпис відправника»
Судом встановлено, що графа 22 поданих до митного оформлення CMR містить надруковані реквізити як відправника, так і перевізника, які дають можливість належним чином ідентифікувати відповідних учасників перевезення. При цьому положення статті 6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (CMR) не передбачають наявність підписів чи печаток відправника та перевізника як обов`язкових реквізитів міжнародної товарно-транспортної накладної.
Суд також враховує, що наведені відповідачем зауваження щодо оформлення CMR не свідчать про наявність розбіжностей у документах, поданих до митного контролю. Розбіжності за своєю правовою природою повинні полягати у невідповідності відомостей, що містяться у різних документах, або ж свідчити про наявність ознак їх підробки. Водночас відповідачем не наведено жодних доказів існування таких розбіжностей чи ознак підробки документів.
Крім того, відповідач не зазначає, які саме відомості, необхідні для підтвердження числових значень складових митної вартості товарів або ціни, що була фактично сплачена чи підлягає сплаті за товар, відсутні у поданих документах. Відтак митним органом не доведено, яким саме чином наведені зауваження щодо оформлення CMR можуть впливати на правильність визначення митної вартості товарів.
Отже, наявність або відсутність окремих необов`язкових реквізитів у міжнародній товарно-транспортній накладній сама по собі не впливає на підтвердження числових значень складових митної вартості товарів. При цьому митним органом не встановлено жодних невідповідностей щодо кількісних, якісних чи інших характеристик товару, зазначених у вантажній накладній.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.06.2023 року у справі №380/1221/20, у якій зазначено, що предметом доказування у процедурах контролю митної вартості товарів є ціна товару та інші складові митної вартості. Відповідно до статті 4 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів складання вантажної накладної підтверджує укладення договору перевезення. Таким чином, умови міжнародного перевезення товарів безпосередньо не впливають на ціну товару, а тому самі по собі недоліки оформлення вантажних накладних CMR не можуть бути достатньою підставою для виникнення сумнівів щодо правильності визначення митної вартості товарів.
Суд також звертає увагу, що товарно-транспортна накладна (CMR) не належить до документів, визначених частиною другою статті 53 Митного кодексу України як документи, що підтверджують митну вартість товарів. Відтак інформація, зазначена у такій накладній, сама по собі не впливає на підтвердження числових значень складових митної вартості.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що наведені відповідачем зауваження щодо оформлення міжнародної товарно-транспортної накладної CMR не є належним та достатнім обґрунтуванням для невизнання заявленої митної вартості товарів та прийняття рішення про її коригування.
«… У якості банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, декларантом додатково надано платіжні інструкції в іноземній валюті або банківських металах від №223 від 20.01.2026 та №98 від 16.10.2025 та №128 від 31.10.2025 та №224 від 20.01.2026, які не можуть бути взяті до уваги, оскільки: не містять обов`язкових реквізитів, визначених Положенням № 216, зокрема підпису(ів) (власноручного(их)/електронного(их)) відповідальної(их) особи(іб) платника, яка(і) відповідно до законодавства України має(ють) право розпоряджатись рахунком;»
Суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 40 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна інструкція повинна містити інформацію, яка дає змогу надавачу платіжних послуг ідентифікувати платника та отримувача, їх рахунки, надавачів платіжних послуг, суму операції, а також інші реквізити, необхідні для належного виконання платіжної операції.
Частиною сьомою статті 40 зазначеного Закону встановлено, що Національний банк України визначає обов`язкові реквізити платіжних інструкцій, а також особливості їх оформлення, захисту та прийняття до виконання у відповідних нормативно-правових актах.
Суд враховує, що Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216 (у редакції постанови від 25.08.2022 №189), а саме пунктом 14 розділу 2, визначено перелік обов`язкових реквізитів платіжної інструкції. Зокрема, підпунктом 10 пункту 14 передбачено, що така інструкція повинна містити призначення платежу.
Відповідно до пункту 15 зазначеного Положення платник заповнює реквізит «Призначення платежу» таким чином, щоб надати повну інформацію про платіжну операцію та документи, на підставі яких вона здійснюється, при цьому повнота інформації забезпечується платником з урахуванням вимог законодавства України.
Разом з тим суд звертає увагу, що чинне законодавство України не містить визначення поняття «повнота інформації» у контексті заповнення реквізиту «Призначення платежу», що свідчить про його оціночний характер, а також не встановлює обов`язку зазначення у такому реквізиті конкретно визначених даних, зокрема обов`язкового зазначення реквізитів контракту чи рахунку-проформи.
Судом встановлено, що у банківських платіжних документах №223 від 20.01.2026 та №98 від 16.10.2025 у реквізиті «Призначення платежу» міститься посилання на контракт №YHSI202510 від 10.10.2025 та рахунок-проформу №YHSI251006-8 від 10.10.2025.
Крім того, зазначені платіжні документи містять відомості про дату здійснення операції, суму платежу в доларах США, реквізити платника та отримувача коштів, а також відмітки банку про виконання платіжних операцій, що узгоджується з іншими документами, поданими до митного оформлення. При цьому судом встановлено, що загальна вартість товару за вказаною поставкою у розмірі 12 327,00 доларів США на момент митного оформлення була сплачена у повному обсязі.
Також судом встановлено, що у банківських платіжних документах №128 від 31.10.2025 та №224 від 20.01.2026 у реквізиті «Призначення платежу» міститься посилання на контракт №YHSI202510 від 10.10.2025 та рахунок-проформу №YHSI251006-9 від 10.10.2025.
Вказані платіжні документи також містять дату проведення операції, суму платежу, реквізити сторін та підтвердження їх виконання банківською установою, а наведені у них відомості узгоджуються з іншими документами, поданими до митного оформлення. Загальна вартість товару за цією поставкою у розмірі 12 327,00 доларів США була сплачена в повному обсязі до моменту митного оформлення.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що подані банківські платіжні документи містять достатній обсяг інформації для ідентифікації відповідних господарських операцій, підтверджують здійснення оплати саме за спірні поставки товару та узгоджуються з іншими документами, поданими до митного оформлення. Відтак зазначені банківські платіжні документи можливо однозначно ідентифікувати із відповідними поставками товарів.
«Відповідно до п.3.1 договору від 08.07.2025 №0807/25-01, клієнт надає Експедитору заявку, яка є невід`ємною частиною Договору на надання транспортно-експедиторських послуг не менше, ніж за 5 робочих днів до заявленої дати готовності до відвантаження/прийому вантажу. Заявка повинна містити інформацію про вантаж, його маршрут, його вагу нетто, брутто, найменування вантажовідправника, одержувача та їх адреси, вартість послуг Експедитора та умови оплати. Заявку до митного оформлення не подано, що не дає можливості в повному обсязі здійснити перевірку числових значень складових митної вартості.»
Суд зазначає, що заявка-замовлення на перевезення не є первинним документом, який містить відомості про вартість товару. Крім того, чинним законодавством не визначено обов`язкових складових (реквізитів) заявки до договору транспортного експедирування. Положення частин другої та третьої статті 53 Митного кодексу України не відносять заявку на перевезення до документів, які підтверджують заявлену митну вартість товарів та підлягають обов`язковому поданню до митного контролю. Водночас частиною п`ятою статті 53 Митного кодексу України встановлено заборону вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що прямо зазначені у цій статті.
Суд також бере до уваги правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 16.11.2018 у справі №813/1012/17, відповідно до якої серед документів, визначених частиною другою статті 53 Митного кодексу України, відсутня заявка на перевезення вантажу, оскільки така заявка не є первинним чи розрахунковим документом та не підтверджує факт надання транспортних послуг або їх вартість. У зв`язку з цим вимога митного органу про її подання була визнана безпідставною.
Крім того, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 31.05.2019 у справі №804/16553/14, згідно з яким, якщо законом не визначено виключний перелік доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими належними та допустимими доказами. При цьому Митний кодекс України не встановлює конкретного виду документів, якими повинні підтверджуватися транспортні витрати.
Судом встановлено, що на підтвердження витрат на транспортування декларантом було подано рахунки-фактури за транспортно-експедиційні послуги, договір транспортного експедирування, банківські платіжні документи та інші товаросупровідні документи, які підтверджують понесені транспортні витрати відповідно до вимог наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення».
Крім того, до матеріалів справи долучено Заявку №YHSI251006-8 до договору транспортного експедирування №0807/25-01 від 08.07.2025 року та Заявку №YHSI251006-9 до договору транспортного експедирування №0807/25-01 від 08.07.2025 року.
Суд бере зазначені заявки до уваги як належні та допустимі докази у справі, оскільки вони узгоджуються з іншими поданими документами, підтверджують організацію відповідних перевезень та не містять суперечностей щодо обставин, які входять до предмета доказування у даній справі.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що відсутність заявок на перевезення під час митного оформлення не могла бути самостійною та достатньою підставою для невизнання заявленої митної вартості товарів, а подані декларантом документи у своїй сукупності належним чином підтверджують витрати на транспортування.
Щодо зауваження митного органу у рішенні про коригування митної вартості товарів від 07.04.2026 №UA209000/2026/000556/2, а саме: «…Поданий до митного оформлення коносамент №WMSS25120581 від 20.12.2025 не містить ні підпису ні печатки. Таким чином декларантом до митного оформлення не надано належним чином оформленого транспортного (перевізного) документа, на підставі якого здійснювався морський фрахт.»
Суд зазначає, що відповідно до Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» для підтвердження витрат на транспортування декларантом подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Суд враховує, що зазначеними Правилами передбачено можливість підтвердження транспортних витрат, зокрема, рахунком-фактурою (актом виконаних робіт, наданих послуг) від виконавця договору про надання транспортно-експедиційних послуг, банківськими та платіжними документами, що підтверджують факт оплати таких послуг, а також іншими документами, які містять відомості щодо вартості перевезення товарів.
Судом встановлено, що коносамент №WMSS25120581 від 20.12.2025 містить відомості щодо відправника, одержувача, маршруту перевезення, опису вантажу, контейнерного номера та дати його оформлення, що дає можливість ідентифікувати відповідне перевезення.
Суд також встановив, що контейнерний номер, зазначений у коносаменті №WMSS25120581 від 20.12.2025, повністю відповідає контейнерному номеру, зазначеному у рахунку-фактурі про надання транспортно-експедиційних послуг №2603162 від 11.03.2026, що підтверджує належність зазначених документів до однієї товарної партії.
Матеріалами справи підтверджується, що на підтвердження транспортних витрат декларантом під час митного оформлення було подано договір транспортного експедирування №0807/25-01 від 08.07.2025, рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг №2603162 від 11.03.2026, коносамент №WMSS25120581 від 20.12.2025, накладну УМВС №0803202617 від 08.03.2026, автотранспортну накладну №YHSI251006-8 від 07.04.2026 та митну декларацію країни відправлення №425820250001628921 від 17.12.2025.
Суд звертає увагу, що відсутність підпису капітана судна або іншого представника перевізника у коносаменті сама по собі не впливає на числові значення складових митної вартості товару та не спростовує відомостей щодо факту і маршруту перевезення товару.
Крім того, рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг, в якому визначено вартість морського фрахту, був оплачений, що підтверджується платіжною інструкцією №283 від 12.03.2026.
Надану до матеріалів справи платіжну інструкцію №283 від 12.03.2026 суд бере до уваги як належний та допустимий доказ, оскільки вона підтверджує факт оплати транспортно-експедиційних послуг та узгоджується з іншими документами, поданими до митного оформлення.
За таких обставин суд доходить висновку, що декларантом було подано весь необхідний пакет товаросупровідних та розрахункових документів, які підтверджують витрати на транспортування товару відповідно до вимог Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599, а тому у митного органу були відсутні обґрунтовані підстави ставити під сумнів розмір заявлених транспортних витрат.
Крім того, суд звертає увагу, що при прийнятті рішень про коригування митної вартості товарів щодо товарів з однаковим кодом УКТ ЗЕД 73269098 та країною походження Китай митним органом було визначено різний рівень митної вартості.
Так, відповідно до Рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000556/2 від 07.04.2026 митна вартість товару була визначена на рівні 1,81 дол. США/кг із застосуванням резервного методу (метод 2ґ).
Водночас згідно з Рішенням про коригування митної вартості товарів №UA209000/2026/000567/2 від 08.04.2026 митна вартість аналогічного товару була визначена на рівні 1,82 дол. США/кг також із застосуванням резервного методу (метод 2ґ).
Суд враховує, що відповідно до пункту 2 частини третьої статті 64 Митного кодексу України митна вартість товарів не може визначатися на підставі системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей.
З аналізу наведених рішень убачається, що у розпорядженні митного органу на момент прийняття спірного рішення була наявна інформація про митну вартість аналогічних товарів на рівні 1,81 дол. США/кг. Проте відповідачем було застосовано вищий показник митної вартості без наведення належного обґрунтування причин незастосування меншого значення.
Суд зазначає, що застосування різних рівнів митної вартості щодо аналогічних товарів за відсутності належного мотивування такого підходу свідчить про непослідовність дій митного органу та не відповідає вимогам обґрунтованості рішень суб`єкта владних повноважень.
За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності обрання саме вищого значення митної вартості, тоді як наведені обставини свідчать про вибірковий підхід при визначенні митної вартості товарів та додатково підтверджують безпідставність прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості.
Щодо зобов`язання митного органу зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Зміст частини 3 статті 53 МК України вказує на те, що письмова вимога надсилається за умови наявності розбіжності у поданих документах, наявності ознаки підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Як було встановлено судом вище законодавчо визначених умов для надіслання вимоги у відповідача не було, оскільки подані позивачем документи до митної декларації у своїй сукупності підтверджували числові значення задекларованої митної вартості.
Разом з тим, наведений порядок є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість, що є легітимною метою.
В цьому контексті слід також зазначити і про те, що орган митної служби у вимозі повинен конкретизувати документи, надання яких може усунути сумніви достовірності відомостей, які зазначені у первинно поданих документах.
Надіслання письмових вимог, які містять загальний перелік документів, передбачений ч.3 ст.53 МК України, без конкретизації тих, які можуть усунути сумніви, буде порушувати такі складові принципу «належного урядування» як послідовність, ясність дій митного органу та юридичну визначеність у спірних правовідносинах.
Крім того, у всіх наведених вище спірних рішеннях відповідач зазначив, що неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст.60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 МКУ). Митний кодекс України від 13.03.2012 №4495-VI розділ III. Джерелом інформації для коригування митної вартості товару №1 слугувала МД №100330/2026/402689 від 20.02.2026, де митна вартість товару зі схожими характеристиками (садове крісло виготовлене із штучного ротанга чорного кольору із чорним металевим каркасом ...) становила 4,01 дол. США/кг. Джерелом інформації для коригування митної вартості товару №2 слугувала МД №100180/2026/200461 від 21.01.2026, де митна вартість товару зі схожими характеристиками (вироби з чорних металів...) становила 1,81 дол. США/кг. Основою для розрахунку товару 3 слугувала митна вартість товару «Подушка ...", оформленого за МД № UA100100/2025/444961 від 19.09.2025. Скоригована митна вартість склала 4,07 дол. США/кг. Коригування у зв`язку з відмінністю умов поставки не здійснювалося, оскільки митна вартість в джерелі визначена з урахуванням витрат до кордону України. Коригування на обсяг партії товару, комерційні рівні не здійснювалося оскільки заявлені показники оцінюваної партії товару відповідають таким у джерелі. Джерелом інформації для коригування митної вартості товару №1 слугувала МД №209170/2026/16279 від 27.02.2026, де митна вартість товару зі схожими характеристиками (меблі для сидіння з металевим каркасом ...) становила 4,01 дол. США/кг. Джерелом інформації для коригування митної вартості товару №2 слугувала МД №408020/2026/316 від 06.01.2026, де митна вартість товару зі схожими характеристиками (вироби з чорних металів...) становила 1,82 дол. США/кг. Коригування у зв`язку з відмінністю умов поставки не здійснювалося, оскільки митна вартість в джерелі визначена з урахуванням витрат до кордону України. Коригування на обсяг партії товару, комерційні рівні не здійснювалося оскільки заявлені показники оцінюваної партії товару відповідають таким у джерелі.
Щодо застосування чи не застосування інших методів визначення митної вартості має бути обґрунтованим.
У відповідності до положень ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, у постанові від 08.02.2019 у справі №825/648/17 Верховний Суд зазначив наступне: «… рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також слід врахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.
Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.».
Застосовуючи наведений висновок до спірних правовідносин, суд зазначає, що спірні рішення не містять жодних пояснень щодо зроблених контролюючим органом коригувань на обсяги партій ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов, тощо.
Частинами 1, 2 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Контролюючий орган не вказав переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню другорядного методу. Наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару у цій справі відповідачем не доведена.
Суд наголошує, що принцип прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України є орієнтиром при реалізації повноважень владного суб`єкта, який вимагає від останнього діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, з дотриманням встановленої законом процедури. Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Підсумовуючи наведене, суд вважає, що під час розгляду справи встановлено невідповідність спірних рішень митного органу критеріям правомірності передбачених п.1 та п.3 ч.2 ст.2 КАС України.
Відтак, суд прийшов до висновку про обґрунтованість та підставність позовних вимог і вважає, що позов підлягає задоволенню.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем під час звернення до суду з цим позовом сплачено судовий збір у розмірі 6724,43 грн. Саме таку суму судового збору слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Щодо витрат на правову допомогу. Суд зазначає, що згідно з ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу до матеріалів справи надано Договір №2-24/10/25 про надання правової допомоги від 24.10.2025, Додаткова угода №24 від 16.04.2026 до Договору №2-24/10/25 від 24.10.2025 р. та опис виконаних робіт.
Суд звертає увагу, що при встановленні розміру гонорару за надання професійної правничої допомоги враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача задоволено, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 26 червня 2019 року при розгляді справи №200/14113/18-а.
Враховуючи викладене, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, суд вважає, що обґрунтованим, об`єктивним і таким, що підпадає під критерій розумності, є визначення вартості послуг адвоката у сумі 6000,00 грн, саме ця сума судових витрат на правничу допомогу адвоката підлягає присудженню на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів прийняте Львівською митницею №UA209000/2026/000556/2 від 07.04.2026.
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів прийняте Львівською митницею №UA209000/2026/000567/2 від 08.04.2026.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (ЄДРПОУ 43971343) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УспіхІмпорт» (ЄДРПОУ 45834390) 6724 (шість тисяч сімсот двадцять чотири) грн 43 коп. сплаченого судового збору, 6000 (шість тисяч) грн 00 коп витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О.М.