П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/18671/25	

Категорія: 112010200 Головуючий в 1 інстанції: Радчук А.А.
Місце ухвалення: м. Одеса
Дата складання повного тексту:26.01.2026р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого – Бітова А.І.
суддів – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним рішення, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) до Головного управління Пенсійного фонду (далі – ГУПФ) України в Одеській області, ГУПФ України у Київській області про:
- визнання протиправним і скасування рішення ГУПФ України в Одеській області №156050027459 від 09 квітня 2025 року; 
- зобов`язання ГУПФ України в Одеській області: 
- визнати і зарахувати до трудового/страхового стажу ОСОБА_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 періоди роботи вказані в записах трудової книжки серія НОМЕР_2 від 15 вересня 1980 року під порядковими номерами 1,2, 13-29, а саме: - з 08 вересня 1980 року по 01 липня 1981 року - "ОДЕСЬКИЙ ДОСЛІДНО ЕКСПЕРИМЕНТАЛЬНИЙ ЗАВОД ОБЛАДНАННЯ"; - з 10 листопада 1986 року по 29 листопада 2002 року - ОДЕСЬКА ФІЛІЯ "ГІПРОГРАДА"/ПРОЕКТНИЙ ІНСТИТУТ "ОДЕСГРАЖДАНПРОЕКТ"/ВІДКРИТЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ОДЕСЦИВІЛЬПРОЕКТ"; 
- призначити ОСОБА_1 , 28 квітня 1963 р.н. р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , пенсію за віком з урахуванням особових заслуг з часу виникнення такого права, а саме з 01 квітня 2025 року та в подальшому.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що по досягненню 60-ти років позивачка звернулась до ГУПФ України в Одеській області з заявою про призначення пенсії за віком, за результатами розгляду якої ГУПФ України у Київській області прийняло Рішення від 09 квітня 2025 року №156050027459 про відмову в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Відповідно до вказаного рішення, до страхового стажу не зараховано періоди за записами трудової книжки, оскільки відсутній рік заповнення трудової книжки. При цьому зарахований страховий стаж позивача становить 20 років 4 місяці 12 днів з необхідних 30 років.
На думку позивача, прийняте відповідачем рішення про відмову у призначенні пенсії є протиправним. Позивач вважає, що його трудова книжка містить належні записи про дату прийому, звільнення, печатки і посилання на відповідні накази тощо, та вказує, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Відповідачі позов не визнали, вказуючи, що у тих випадках, коли в трудовій книжці містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Враховуючи, що Позивачем не було надано до Головного управління відповідних документів на підтвердження трудового стажу, на переконання відповідача, рішення Головного управління про відмову у зарахуванні спірного періоду до страхового стажу є правомірним. Також відповідач зауважив, що спірне рішення про відмову у призначенні пенсії було прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області за принципом екстериторіальності, а тому позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування такого рішення заявлені до неналежного відповідача.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 січня 2026 року адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУПФ України в Одеській області, ГУПФ України у Київській області, про визнання протиправним рішення, визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії – задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУПФ України у Київській області від 09 квітня 2025 року №156050027459.
Зобов`язано ГУПФ України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01 квітня 2025 року про призначення пенсії, з урахуванням правових висновків, наданих судом у рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФ України у Київській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн.
В апеляційній скарзі ГУПФ України у Київській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права.
Доводи апеляційної скарги:
- вік позивача, на момент звернення, становив – 61 рік. Страховий стаж, на момент звернення, становив – 20 років 4 місяці 12 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви про призначення пенсії за віком, до страхового стажу не зараховано: - за записами трудової книжки, оскільки відсутній рік заповнення трудової книжки. Стаж зарахований за наявними відомостями в системі персоніфікованого обліку. Враховуючи вищезазначене, позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком, оскільки позивач не набула необхідного страхового стажу;
- після розгляду відповідачем заяви позивача про здійснення перерахунку, засобами програмного забезпечення передано до органу, що призначає пенсію, за місцем фактичного проживання позивача, тобто, у даному випадку, до ГУПФ України в Одеській області. Таким чином, саме ГУПФ України в Одеській області має як обов`язок, так і можливість виконати зобов`язальну частину судового рішення. Призначенню пенсії передує ряд процесуальних дій: звернення пенсіонера в управління з заявою про призначення пенсії та відповідними документами, що передбачені Порядком, встановлення та перевірка паспортних даних заявника, розгляд спеціалістами заяви та документів на відповідність законодавству, перевірка достовірності та обґрунтованості видачі довідок, що подаються для призначення пенсії, визначення права на перерахунок пенсії належать до виключної компетенції територіальних органів Пенсійного фонду. З огляду на вищенаведене, Головне управління здійснювало свої повноваження в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, отже, враховуючи вищевикладене, вважаємо, що управління, відмовляючи позивачеві в призначенні пенсії діяло правомірно, оскільки для її призначення відсутні правові підстави, а відтак і адміністративний позов задоволенню не підлягає.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 січня 2026 року іншими учасниками справи не оскаржено.
Таким чином, відповідно до правил ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто, в частині задоволених позовних вимог.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУПФ України у Київській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по досягненню нею 60 років, звернулась до ГУПФ України в Одеській області з заявою від 01 квітня 2025 року про призначення пенсії за віком.
За принципом екстериторіальності заяву позивача розглянуто ГУПФ України у Київській області, за результатом опрацювання якої, прийнято рішення №156050027459 від 09 квітня 2025 року про відмову в призначенні пенсії. Підставою для відмови визначено відсутність необхідного страхового стажу позивача для призначення пенсії. Так, в оскаржуваному рішенні зазначено:
"Необхідний страховий стаж, відповідно до статті 26 Закону України "про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становить 30 років.
Страховий стаж особи становить 20 років 4 місяці 12 днів.
Результати розгляду документів, доданих до заяви:
За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди: 
- за записами трудової книжки, оскільки відсутній рік заповнення трудової книжки.
Стаж зарахований за наявними відомостями в системі персоніфікованого обліку.".
Не погодившись з відмовою у зарахуванні періодів роботи відповідно до трудової книжки серія НОМЕР_2 від 15 вересня 1980 року до страхового стажу при призначенні пенсії та відмовою у призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи справу (в частині задоволених позовних вимог), суд першої інстанції виходив з того, що відсутність року заповнення трудової книжки не може бути підставою відмови особі у зарахуванні усіх періодів роботи, зазначених у ній, до страхового стажу, а також відмови у призначенні пенсії з підставі недостатності такого стажу.
З огляду на те, що підставою прийняття оскаржуваного рішення про відмову у призначенні пенсії слугувало не зарахування періодів роботи відповідно до трудової книжки серія НОМЕР_3 до страхового стажу, що визнано судом необґрунтованим, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування рішення ГУПФ України у Київській області від 09 квітня 2025 року №156050027459 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком також підлягають задоволенню.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ч.2 ст. 19, ст.46, п.6 ч.1 ст. 92 Конституції України ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, п.п.1.1, 1.7, 4.1, 4.2, 4.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року, п.п.1-3 Постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній .
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Відповідно ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п.6 ч.1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Відповідно ч.ч.1, 2 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" починаючи з 01 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року – не менше 31 року.
Позивач на момент звернення із заявою про призначення пенсії за віком досяг 60 років. Таким чином, для призначення пенсії позивачу необхідно мати 31 рік страхового стажу. Саме відсутність 31 року страхового стажу стала підставою для відмови у призначенні пенсії.
Відповідно ч.2 ст. 24 Закону №1058-VI, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог нього Закону за даними, що містяться в системі, персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
З оскаржуваного рішення від 13 травня 2025 року №143250022795 вбачається, що підставою для відмови в призначенні пенсії за віком стало те, що за записами трудової книжки, оскільки по батькові у свідоцтві про одруження та трудовій книжці не відповідає паспортним даним; підприємницької діяльності з 01 вересня 2022 року по 31 грудня 2003, оскільки відсутні відомості про сплату внесків.
Як вбачається, з матеріалів справи, звертаючись до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії позивачем надано трудову книжку до трудової книжки НОМЕР_4 від 25 серпня 1982 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі – Порядок №637).
Відповідно п.п.1-3 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, якщо документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у випадках, якщо в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
З урахуванням вищенаведених правових норм, колегія суддів вказує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Однак, якщо у трудовій книжці немає необхідних записів або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у п.3 Порядку №637.
Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі – Інструкція №58), яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110.
Відповідно п.1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників підприємств, установ і організацій (надалі підприємств) усіх форм власності, які пропрацювали на них понад 5 днів, включаючи осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Відповідно п.2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Отже, з вищенаведених норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність страхового стажу у позивача.
Також колегія суддів зазначає, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
З урахуванням наведеного, колегія суддів доходить висновку, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09 серпня 2019 року у справі №654/890/17.
Враховуючи вищенаведене, колегія судів вважає за необхідне зазначити, що формальні неточності у трудовій книжці не є виною позивача. Неналежне виконання своїх обов`язків відповідальними особами не може покладати на позивача відповідальність у вигляді відмови в зарахуванні до страхового стажу періоду роботи та, відповідно, відмови у призначенні пенсії за віком.
Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2018 року в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскільки стаж підтверджується основним документом – трудовою книжкою позивача, то спірні періоди роботи позивача підлягають зарахуванню до страхового стажу. 
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, всі розділи титульної сторінки трудової книжки позивачки серії НОМЕР_3 є заповненими у відповідності до Інструкції №162, крім зазначення року її заповнення, який відсутній. Усі інші дані щодо працівника, а також підпис відповідальної особи, а також печатка підприємства, містяться на титульній сторінці трудової книжки позивачки. 
Колегія суддів акцентує увагу на тому, що підпис відповідальної особи, що вносила записи №1-2 у трудовій книжці позивача, відповідає підпису особи зазначеному на титульному листі, тобто особи, що почала заповнювати трудову книжку.
Враховуючи те, що підставою прийняття оскаржуваного рішення про відмову у призначенні пенсії слугувало не зарахування періодів роботи відповідно до трудової книжки серія НОМЕР_3 до страхового стажу, що визнано судом необґрунтованим, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування рішення ГУПФ України у Київській області від 09 квітня 2025 року №156050027459 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком підлягають задоволенню, а порушене права позивача належить захисту.
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків суду першої інстанції не спростовують, тоді як факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні справи.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 січня 2026 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 25 травня 2026 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.