ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року 
м. Київ

Справа № 903/124/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Власова Ю. Л. - головуючого, Малашенкової Т. М., Случа О. В.,

за участю секретаря судового засідання Бутенка А. О., 

представників учасників справи:
позивача - ОСОБА_1.,
відповідача - Мохнюк М. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська агенція приватизації" 

на рішення Господарського суду Волинської області від 02 жовтня 2025 року (суддя Шум М. С.) та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10 березня 2026 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя Розізнана І. В., судді: Павлюк І. Ю., Тимошенко О. М.)

у справі № 903/124/25

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська агенція приватизації"

до Сільськогосподарського приватного підприємства "Несвіч"

про стягнення 281 000,00 грн, визнання недійсним або неукладеним додаткового договору.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовної заяви та заперечень на неї

1. У лютому 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська агенція приватизації" (далі - ТОВ "ВАП", позивач, скаржник) звернулося до Господарського суду Волинської області з позовною заявою до Сільськогосподарського приватного підприємства "Несвіч" (далі - СПП "Несвіч", відповідач), в якій просило: 
- визнати прострочення виконання зобов`язання відповідачем на суму 281 000,00 грн, і, як наслідок, визнати виникнення збитків у позивача на суму 281 000,00 грн; 
- визнати Додатковий договір від 26 січня 2022 року № 2-0126/040721-ДДзаг-1Травня/НААН (далі - Додатковий договір) про припинення (дострокове розірвання) Договору доручення від 07 квітня 2021 року № 040721-ДДзаг-1Травня/НААН (далі - Договір) неукладеним та зобов`язати відповідача повернути позивачу сплачені кошти у сумі 281 000,00 грн; 
- у разі визнання Додаткового договору укладеним, визнати Додатковий договір недійсним та зобов`язати відповідача повернути позивачу безпідставно отримані кошти у сумі 281 000,00 грн; 
- стягнути з відповідача в користь позивача борг у розмірі 281 000,00 грн; 
- визнати наявність підстав для зупинення провадження у справі, але, відповідно до згоди і прохання позивача на продовженні провадження у справі, продовжити його.

2. Відповідач заперечує факт отримання будь-яких результатів наданих виконавцями послуг. Вважає, що позивач порушив умови Додаткового договору в частині повернення коштів, що змусило його звертатися до суду для їх стягнення. Зазначає, що Додатковий договір не можна вважати неукладеним, оскільки обставини його укладення та виконання були встановлені в межах господарської справи № 910/453/24. Крім того, на думку відповідача, без виданого за умовами Договору доручення, позивач (повірений), укладаючи договори з виконавцями, діяв не в його інтересах.

Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

3. 07 квітня 2021 року між СПП "Несвіч" (довіритель) та ТОВ "ВАП" (повірений) було укладено спірний Договір, відповідно до пункту 1.1 якого повірений зобов`язується за оплату від імені та за рахунок довірителя вчинити комплекс юридичних фактичних дій (згідно примірника плану приватизації Державного підприємства "Дослідницьке господарство "Перше Травня" Волинської державної сільськогосподарської дослідницької станції Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України, що є додатком 1 до Договору) з проведення супроводу, контролю приватизації вказаного Державного підприємства, місцезнаходження: 45150 Волинська обл., Рожищенський р-н, с. Копачівка, а також для участі в аукціоні для приватизації ДП.

4. Пунктом 1.3 Договору встановлено, що перелік дій повіреного, вказаний у підпунктах 1.2.3-1.2.10 цього Договору, носить загальний інформаційний характер. Для визначення повного конкретного переліку дій по кожному окремому із зазначених пунктів Договору сторони укладають додатковий договір до цього договору, в якому також зазначається сума коштів як засобів для забезпечення виконання визначених дій та порядок їх сплати. 

5. Згідно з пунктом 1.4 Договору виконання повіреним доручення (комплексу дій) за цим Договором здійснюється на підставі довіреності, виданої довірителем.

6. У пункті 1.5 Договору сторони узгодили, що повірений виконує дане йому доручення як особисто, так і за допомогою залучених ним інших осіб: виконавців, фахівців, експертів тощо.

7. Відповідно до підпункту 2.2.1 Договору довіритель приймає на себе наступні зобов`язання, а саме видати повіреному в день укладення цього Договору довіреність на вчинення юридичних і фактичних дій, визначених цим Договором, забезпечити повіреного засобами, необхідними для виконання повіреним наданого за цим Договором доручення, а саме: грошовими коштами.

8. 26 січня 2022 року між СПП "Несвіч" та ТОВ "ВАП" укладено Додатковий договір про припинення (дострокове розірвання) Договору (т. 1, а/с 19-22).

9. За змістом пункту 1 вказаного Додаткового договору сторони у відповідності до частини першої статті 651, статті 1008 Цивільного кодексу України та підпункту 2.4.2, пункту 4.6 основного Договору за їх взаємною згодою припиняють (достроково розривають) основний Договір.

10. У пункті 4 Додаткового договору вказується, що основний Договір вважається припиненим з 05 березня 2022 року.

11. В абзаці третьому підпункту 2.3.2 Додаткового договору зазначено, що після повернення коштів довірителю скасовується право довірителя на результати виконання доручення по пункту 1.2.3 основного Договору та в строк до 5 днів після повернення коштів повіреним довіритель повертає повіреному отримані результати виконання зазначеного доручення.

12. Згідно з актом виконаних робіт від 15 червня 2021 року № 2 повіреним було виконано роботи (дії, послуги) згідно підпункту 1.2.2 Договору та пункту 0 Примірника плану приватизації Державного підприємства "Дослідницьке господарство "Перше Травня" Волинської державної сільськогосподарської дослідницької станції Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України, код ЄДРПОУ - 00729310. Загальна вартість послуг склала 281 000,00 грн без ПДВ. Довіритель не має претензій до повіреного стосовно наданих послуг. Було надано звіти № 1-12 з додатками (т. 1, а/с 24 на звороті - 49).

13. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем було здійснено часткове повернення відповідачу коштів за рахунок власних коштів.

14. Рішенням Господарського суду міста Києва від 15 квітня 2024 року у справі № 910/453/24, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 25 листопада 2024 року, стягнуто з ТОВ "ВАП" на користь СПП "Несвіч" 722 884,00 грн неповернутих коштів, 200 432,39 грн інфляційних втрат, 38 322,75 грн 3 % річних.

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень

15. Рішенням Господарського суду Волинської області від 02 жовтня 2025 у справі № 903/124/25, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 10 березня 2026 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

16. Суд першої інстанції зазначив, що позивачем не додано до матеріалів справи ні додаткових договорів з конкретним переліком дій, на які відповідач уповноважує позивача та про узгоджену вартість, ні довіреності, де міг бути вказаний такий перелік дій, в тому числі щодо дій із залученням виконавців. Таким чином, суд виснував, що відсутні правові підстави для задоволення позовної вимоги про визнання прострочення виконання зобов`язання відповідачем на суму 281 000,00 грн, і як наслідок, визнання виникнення збитків у позивача на суму 281 000,00 грн.

17. Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про визнання Додаткового договору неукладеним, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний господарський суд, зазначив, що з урахуванням доказів, які наявні в матеріалах справи, вказана вимога позивача не буде відповідати способу захисту прав та інтересів, установлених законом, з огляду на те, що між сторонами виникли правовідносини на підставі Додаткового договору, правова оцінка якому вже надана господарськими судами у рішенні Господарського суду міста Києва від 25 квітня 2024 року та постанові Північного апеляційного господарського суду від 25 листопада 2024 року у справі № 910/453/24 (т. 1, а/с 113-131).

18. Щодо визнання недійсним Додаткового договору з підстав його ймовірного непідписання сторонами, суди зазначили, що в межах розгляду справи № 910/453/24 Господарським судом міста Києва витребовувався та досліджувався оригінал Додаткового договору, а також досліджувалися обставини його виконання. У зв`язку з цим місцевий господарський суд відхилив як необґрунтовані доводи позивача про те, що Договір нібито укладений з порушенням його письмової форми. Крім того, суд першої інстанції виснував, що підстав для стягнення з відповідача 281 000,00 грн на користь позивача немає.

19. Щодо зупинення провадження у справі апеляційний господарський суд зазначив, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів перебування ОСОБА_1 у Збройних Силах України (військовий квиток, накази командира військової частини, довідка за формою № 5 тощо), що містять інформацію про те, що військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору) перебуває на військовій службі. Крім того, у пункті 6 позовної заяви позивач просив місцевий господарський суд визнати наявність підстав для зупинення провадження у справі, але, відповідно до згоди і прохання позивача, останній клопотав продовжити розгляд справи (т. 1, а/с 8). При цьому суд встановив, що матеріали цієї справи не містять окремого клопотання про зупинення провадження у справі із наданням належних та допустимих доказів перебування ОСОБА_1 у Збройних Силах України. До того ж суд зазначив, що низка процесуальних документів, які знаходяться в матеріалах справи підписувалися саме ОСОБА_1 . Враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 12 листопада 2025 року у справі № 754/947/22, колегія суддів апеляційної інстанції виснувала, що у місцевого господарського були відсутні матеріально-правові підстави для зупинення провадження у цій справі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

20. ТОВ "ВАП" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 02 жовтня 2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10 березня 2026 року у справі № 903/124/25, а вказану справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

21. Підставами касаційного оскарження скаржник визначив пункти 1, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Порядок розгляду та рух справи у суді касаційної інстанції

22. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 квітня 2026 року для розгляду касаційної скарги у справі № 903/124/25 визначено колегію суддів у складі: Власов Ю. Л. - головуючий, Булгакова І. В., Малашенкова Т. М.

23. Розпорядженням заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 14 травня 2026 року № 32.2-01/596 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 903/124/25 у зв`язку з відпусткою судді Булгакової І. В.

24. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 травня 2026 року справу № 903/124/25 передано на розгляд колегії суддів Касаційного господарського суду у складі: Власов Ю. Л. - головуючий, Малашенкова Т. М., Случ О. В.

25. Верховний Суд ухвалою від 14 травня 2026 року відкрив касаційне провадження у справі № 903/124/25 на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України та призначив справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 25 червня 2026 року.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

26. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає, що під час розгляду цієї справи суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми статті 75, пункту 3 частини першої статті 227 ГПК України без урахування правових висновків, викладених у постановах:
- Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2025 року у справі № 754/947/22;
- Верховного Суду від 01 листопада 2022 року у справі № 926/1794/21;
- Верховного Суду від 04 липня 2024 року у справі № 911/2502/22;
- пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 11;
- Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 922/1246/21;
- Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16;
- Верховного Суду від 30 липня 2019 року у справі № 907/804/17;
- Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 916/913/21;
- Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9;
- Верховного Суду від 18 листопада 2019 року у справі № 910/16750/18.

27. Обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник посилається на пункт 1 частини третьої статті 310 ГПК України та зазначає, що суди попередніх інстанцій допустили істотні процесуальні порушення, а саме:
- не дослідили докази перебування керівника позивача на військовій службі;
- не надали оцінки преюдиційним фактам у справі № 910/453/24;
- не дослідили докази щодо укладення/неукладення Додаткового договору.

28. Також скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанції не було забезпечено участь позивача у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Заперечення відповідача на касаційну скаргу позивача 

29. У відзиві на касаційну скаргу СПП "Несвіч" просить у задоволенні касаційної скарги ТОВ "ВАП" відмовити, а постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10 березня 2026 року у справі № 903/124/25 залишити без змін.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Межі розгляду справи судом касаційної інстанції

30. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

31. Нормами частини другої статті 300 ГПК України встановлені межі перегляду справи судом касаційної інстанції, а саме: суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

32. Предметом спору цієї справи є питання про наявність або відсутність підстав для визнання прострочення виконання зобов`язання відповідачем, визнання неукладеним або недійсним Додаткового договору та про стягнення з відповідача в користь позивача боргу.

33. Суди попередніх інстанцій, відмовляючи в задоволенні позовних вимог у цій справі, дійшли висновків, що позивачем не додано до матеріалів справи ані додаткових договорів з конкретним переліком дій на вчинення яких відповідач уповноважив позивача та узгоджену їх вартість, ані довіреності, у якій вказано перелік дій, в тому числі щодо дій із залученням виконавців. Вимога позивача про визнання Додаткового договору неукладеним не є ефективним способом захисту прав та інтересів. Щодо визнання недійсним Додаткового договору, суди виснували, що з огляду на дослідження зазначеного договору в межах розгляду справи № 910/453/24, у якому також досліджувалися обставини його виконання, ця вимога задоволенню не підлягає. Зрештою, суди дійшли висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача боргу.

34. Позивачем у позовній заяві також заявлялося про визнання наявності підстав для зупинення провадження у справі, але, відповідно до згоди і прохання позивача на продовженні провадження у справі, продовжити його. В контексті цього суд касаційної інстанції зазначає, що ця вимога не стосується предмета спору у справі. Водночас суди розглянули вказане твердження скаржника та дійшли висновків про відсутність підстав для зупинення провадження у справі.

35. Не погоджуючись із вказаними висновками судів попередніх інстанцій, скаржник стверджує, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права без урахування висновків Верховного Суду щодо питання застосування норм права, а судами попередніх інстанцій не досліджено на не оцінено усіх доказів у справі. Також скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанції не було забезпечено участь позивача у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

36. Касаційне провадження у цій справі відкрито на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 287 ГПК України.

37. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

38. Також Верховний Суд наголошує, що переглядаючи справу в касаційному порядку, він виконує функцію "суду права", а не "факту", отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

39. Верховний Суд позбавлений права самостійно досліджувати, перевіряти та переоцінювати докази, самостійно встановлювати по-новому фактичні обставини справи, певні факти або їх відсутність.

40. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства, закріплених у частині третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Щодо підстави касаційного оскарження за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України

41. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України підставою касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

42. В обґрунтування наявності підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, позивач у касаційній скарзі зазначає, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми статті 75 та пункту 3 частини першої статті 227 ГПК України без урахування правових висновків, викладених у постановах:
- Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2025 року у справі № 754/947/22;
- Верховного Суду від 01 листопада 2022 року у справі № 926/1794/21;
- Верховного Суду від 04 липня 2024 року у справі № 911/2502/22;
- пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 11;
- Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 922/1246/21;
- Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16;
- Верховного Суду від 30 липня 2019 року у справі № 907/804/17;
- Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 916/913/21;
- Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9;
- Верховного Суду від 18 листопада 2019 року у справі № 910/16750/18.

43. Верховний Суд звертає увагу скаржника, що посилання на висновки, викладені у постанові пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 11 та у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9, не є підставою касаційного оскарження судових рішень відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки згідно з частиною четвертою статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, вказане посилання скаржника є необґрунтованим і Верховним Судом не розглядається як підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України.

44. Щодо доводів скаржника про неправильне застосування судами попередніх інстанцій пункту 3 частини першої статті 227 ГПК України без урахування правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2025 року у справі № 754/947/22 та у постанові Верховного Суду від 01 листопада 2022 року у справі № 926/1794/21, колегія суддів зазначає таке.

45. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

46. У касаційній скарзі зазначено, що директор ТОВ "ВАП" - ОСОБА_1 з 25 лютого 2022 року перебуває у лавах Збройних Сил України, що було встановлено у справі № 910/453/24. На переконання скаржника, суди попередніх інстанцій не врахували вказаної обставини, що призвело до неправильного застосування пункту 3 частини першої статті 227 ГПК України, оскільки суди вважали, що вказану норму процесуального права можна застосувати лише до сторін або третіх осіб у справі, а не до їх керівників. В контексті цього скаржник посилається на неправильне застосування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 01 листопада 2022 року у справі № 926/1794/21.

47. Колегія суддів Верховного Суду вважає такі твердження скаржника помилковими, з огляду на пункт 14 постанови Верховного Суду від 01 листопада 2022 року у справі № 926/1794/21, де зазначено таке: "Таким чином, оскільки у даному випадку, ОСОБА_1 , який подав вказану вище заяву, є керівником Відповідача-2, але не є стороною у цій справі № 926/1794/21, а стороною у справі є саме Відповідач-2, який є юридичною особою, тому, зважаючи на наведені норми права, вказане виключає застосування пункту 3 частини першої статті 227 ГПК України, яким чітко та безумовно визначено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції".

48. Таким чином, доводи скаржника про те, що суд мав зупинити провадження у справі через перебування керівника позивача у лавах Збройних Сил України суперечать правовому висновку, на неврахування якого посилається сам скаржник, а тому такі доводи є необґрунтованими та відхиляються судом.

49. Щодо доводів скаржника про неврахування судами правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2025 року у справі № 754/947/22, колегія суддів звертає увагу, що, як установили суди, у пункті 6 позовної заяви та у апеляційній скарзі позивач просив місцевий та апеляційний господарські суди визнати наявність підстав для зупинення провадження у справі, але відповідно до згоди і прохання позивача, продовжити розгляд справи.

50. У пунктах 102-105 постанови від 12 листопада 2025 року у справі № 754/947/22 Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків: 
"102. Водночас обов`язок суду зупинити провадження не повинен тлумачитися всупереч волі та інтересам військовослужбовця як учасника цивільного процесу. Тож застосовувати пункт 2 частини першої статті 251 ЦПК України не можна тоді, коли це безпосередньо суперечить інтересам військовослужбовця, який звернувся до суду як позивач та вимагає судового захисту його прав, свобод та/або інтересів, а так само військовослужбовця як відповідача чи третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, який прагне продовження розгляду справи по суті за його відсутності.
103. Тобто ключовим під час вирішення питання про зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України є саме воля військовослужбовця як сторони чи третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.
104. За таких обставин прохання військовослужбовця, який є стороною або третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, продовжити розгляд справи, незважаючи на його військову службу, суд має врахувати як достатню підставу не зупиняти провадження у справі.
105. Тобто якщо учасник справи, права якого захищають положення пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, висловлює власну волю проти зупинення провадження у справі та прагне продовжувати розгляд справи (особисто або через представника), суд має врахувати його волевиявлення та продовжити здійснювати судочинство. У такий спосіб суд забезпечить баланс між вимогами процесуальних норм права, справедливістю та ефективністю правосуддя".

51. З наведених висновків вбачається, що суд має враховувати волю та інтереси сторони або третьої особи у справі, яка є військовослужбовцем, під час вирішення питання зупиняти провадження у справі чи ні. Водночас, у справі, що розглядається, суди встановили, що позивачем у справі є юридична особа, а не її керівник, який перебуває у лавах Збройних Сил України, а також те, що у позовній заяві та апеляційній скарзі цей керівник просив продовжувати розгляд справи, а не зупиняти провадження у ній. Тому, враховуючи пункт 14 постанови Верховного Суду від 01 листопада 2022 року у справі № 926/1794/21, суди правильно не зупинили провадження у справі, оскільки особа, яка перебуває на військовій службі не є стороною у цій справі, а також з урахуванням того, що у позовній заяві та апеляційній скарзі були заявлені клопотання про продовження розгляду справи без зупинення провадження у ній. 

52. Таким чином, доводи скаржника про неправильне застосування судами попередніх інстанцій пункту 3 частини першої статті 227 ГПК України без урахування правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2025 року у справі № 754/947/22 та у постанові Верховного Суду від 01 листопада 2022 року у справі № 926/1794/21 не знайшли свого підтвердження.

53. Щодо доводів скаржника про те, що докази укладення/неукладення договору мають оцінюватися у сукупності, а не вибірково; недійсність договору визначається у випадках, коли господарське зобов`язання не відповідає вимогам закону; правові наслідки недійсності та неукладеності різні, і суди зобов`язані їх розмежовувати, колегія суддів зазначає, що у наведених скаржником справах № 911/2502/22, № 922/1246/21, № 905/1926/16, № 907/804/17, № 916/913/21, № 910/16750/18 були встановлені різні обставини укладення/неукладення договорів. Більше того, у жодній із наведених скаржником справі не був предметом спору договір доручення, як у цій справі, що розглядається. Встановлені судами у справах обставини сукупно відрізняються від встановлених у сукупності обставин у цій справі, що розглядається. Більше того, обґрунтовуючи наведені твердження, скаржник посилається на постанови Верховного Суду справах № 911/2502/22, № 922/1246/21, № 905/1926/16, № 907/804/17, № 916/913/21, № 910/16750/18, не зазначаючи при цьому норми права та висновки, які не враховані судами попередніх інстанцій. Таким чином, колегія суддів Верховного Суду відхиляє посилання скаржника в цій частині.

54. Верховний Суд не раз наголошував, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише цитування у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

55. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права має місце, коли суд першої чи апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій подібній справі.

56. Враховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду відхиляє посилання скаржника на неправильне застосування судами попередніх інстанцій статті 75 ГПК України через те, що суди попередніх інстанцій не врахували встановленого у справі № 910/453/24 факту перебування директора ТОВ "ВАП" - ОСОБА_1 у лавах Збройних Сил України, оскільки суди врахували, що керівник позивача перебуває в лавах Збройних Сил України, проте прийшли до правильного висновку, що це не є підставою для зупинення провадження у справі.

57. Отже, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження,

Щодо підстави касаційного оскарження за пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України

58. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України підставою касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

59. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

60. За змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України достатньою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є не саме по собі порушення норм процесуального права, а зазначене процесуальне порушення у сукупності з належним обґрунтуванням скаржником заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

61. Оскільки у цій справі не підтвердилася визначена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, Верховний Суд не вбачає правових підстав для розгляду доводів касаційної скарги ТОВ "ВАП" за пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, які стосуються недослідження судами зібраних у справі доказів.

62. Щодо доводів скаржника про те, що судом апеляційної інстанції не було забезпечено участь позивача у судовому засіданні в режимі відеоконференції, колегія суддів зазначає таке.

63. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25 листопада 2025 року розгляд апеляційної скарги позивача на рішення Господарського суду Волинської області від 02 жовтня 2025 року у справі № 903/124/25 був призначений в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження. 

64. Судове засідання у цій справі з розгляду апеляційної скарги ТОВ "ВАП" вперше було призначено на 10 березня 2026 року о 14:30 год. ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11 лютого 2026 року. Причиною призначення цієї справи до розгляду у судовому засіданні була необхідність заслуховування представників сторін.

65. 10 березня 2026 року Північно-західний апеляційний господарський суд задовольнив клопотання представника ТОВ "ВАП" - ОСОБА_1. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі № 903/124/25. Апеляційний суд вирішив забезпечити заявнику участь в судовому засіданні 10 березня 2026 року о 14:30 год. у справі № 903/124/25 в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів системи відеоконференцзв`язку. При цьому суд попередив заявника, що відповідно до частини п`ятої статті 197 ГПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

66. В оскаржуваній постанові апеляційний суд зазначив, що 10 березня 2026 року у судове засідання з`явився представник відповідача - Мохнюк М. В., який і надав усні пояснення з приводу апеляційної скарги та оскаржуваного судового рішення. Водночас представник позивача у зв`язку з технічними несправностями не зміг приєднатися до відеоконференції, про що зафіксовано у протоколі судового засідання. 

67. У касаційній скарзі позивач зазначив, що керівник ТОВ "ВАП" - ОСОБА_1 проходить військову службу, що об`єктивно ускладнює його участь у цьому судовому процесі з низки причин. За твердженням скаржника, апеляційний суд фактично позбавив позивача можливості брати участь у судовому засіданні, оскільки запрошення до відеоконференції було скасовано організатором одразу після підключення. Це підтверджується протоколами судових засідань від 10 березня 2026 року, а саме: у протоколі № 6050030: підключення о 15:40:17, видалення організатором через 14 секунд; у протоколі № 6050087: підключення о 15:48:08, видалення організатором через 15 секунд. Скаржник зазначає, що це порушує його право бути почутим, право на ефективну участь, принцип рівності сторін. Таким чином, скаржник вважає, що апеляційний суд створив перешкоди для участі позивача у засіданні, призначеному на 10 березня 2026 року.

68. За змістом частини першої статті 197 ГПК України учасник справи, його представник має право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду за умови наявності в суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою.

69. Відповідно до абзаців першого, третього пункту 51 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого Рішення Вищої ради правосуддя 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21 (далі - Положення), у разі проведення судового засідання в режимі відеоконференції секретар судового засідання засобами підсистеми ЄСІТС забезпечує ведення протоколу (журналу) судового засідання в електронній формі та технічний запис судового засідання. До матеріалів справи в паперовій формі за необхідності приєднується роздрукований паперовий примірник протоколу (журналу) судового засідання з посиланням на технічний запис судового засідання.

70. Відповідно до Інструкції секретаря судового засідання щодо проведення судових засідань в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку, розміщеній на офіційному веб-сайті https://vkz.court.gov.ua/, додавання учасників до відеоконференції виконується організатором на сторінці конференції або у режимі адміністрування.

71. Отже, з наведених вище норм вбачається, що секретар судового засідання забезпечує ведення протоколу (журналу) судового засідання в електронній формі, технічного запису судового засідання та запрошує учасників справи до участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції шляхом їх додавання до відеоконференції на сторінці конференції або у режимі адміністрування. В матеріалах справи містяться 4 протоколи судового засідання від 10 березня 2026 року № 6048677, № 6049527, № 6050030 та № 6050087. Зі змісту протоколу судового засідання № 6048677 слідує, що о 14:56:05 секретар судового засідання запросив до участі у відеоконференції представника позивача - ОСОБА_1. Однак, зі змісту протоколу судового засідання № 6049527 вбачається, що о 15:06:37 ОСОБА_1 було видалено з конференції організатором. Такі ж записи про видалення організатором з конференції містяться у протоколах судового засідання № 6050030 (о 15:40:31) та № 6050087 (о 15:48:23). При цьому запис про запрошення ОСОБА_1 є тільки один - о 14:56:05. Водночас зі змісту усіх 4-х протоколів судового засідання від 10 березня 2026 року № 6048677, № 6049527, № 6050030 та № 6050087 серед списку запрошених учасників на початку конференції є ОСОБА_1.

72. Проаналізувавши 4 відео-, звукозаписи, колегія суддів Верховного Суду встановила, що представник позивача - ОСОБА_1. під`єднався до відеоконференції, однак перед початком розгляду справи він повідомив секретаря, що не чує і не бачить склад суду та представника відповідача, про що повідомила секретар судового засідання головуючого у справі. Після невдалих спроб під`єднати представника позивача до засідання, суд встановив, що порушення зв`язку є саме з боку представника позивача, зазначивши при цьому, що оскільки представник позивача виявив бажання брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів, то всі ризики неможливості зв`язатися з ним покладаються на особу, яка ініціювала таке клопотання, тому суд дійшов висновку продовжити розгляд справи без участі представника позивача. Також суд зазначив, що спочатку цю справу було призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні, однак у суду виникли питання, які необхідно було з`ясувати у представників учасників справи, тому вказану справу було призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

73. При цьому колегія суддів звертає увагу, що з матеріалів справи не вбачається, що технічні проблеми, які перешкодили представнику позивача взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, виникли саме у позивача, а не у суду. В матеріалах справи відсутній акт, складений працівниками апеляційного суду, який би підтверджував, що технічні проблеми виникли саме у позивача. При цьому з переглянутого відеозапису вбачається, що зображення представника позивача було чітким, без затримки і перешкод, однак, як слідує з відеозапису, представник позивача з самого початку не чув і не бачив учасників судового засідання в режимі відеоконференції.

74. За змістом пункту 3 частини другої статті 202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи.

75. Враховуючи, що ОСОБА_1. не зміг прийняти участь у судовому засіданні через технічні проблеми, втім вагомим у цій справі є те, що сам апеляційний суд ухвалою від 11 лютого 2026 року прийняв рішення про розгляд вказаної апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, як зазначено у самій ухвалі та головуючим у судовому засіданні 10 березня 2026 року, з метою необхідності заслуховування усних доводів представників сторін, які представник позивача не зміг надати через технічні несправності, колегія суддів Верховного Суду вважає, що, враховуючи, що це було перше судове засідання з розгляду апеляційної скарги позивача, апеляційний господарський суд у цьому випадку мав відкласти розгляд справи у разі виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, а тому обґрунтованими є доводи скаржника в цій частині, з огляду на що постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із направленням справи на новий апеляційний розгляд.

76. Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про скасування постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 10 березня 2026 року у цій справі та направлення справи на новий апеляційний розгляд.

77. Отже, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, частково отримала підтвердження під час касаційного провадження, в зв`язку з чим оскаржувана постанова апеляційного господарського суду підлягає скасуванню з цієї підстави.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

78. Відповідно до частин першої, другої, четвертої, п`ятої статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

79. За змістом пункту 5 частини першої статті 310 ГПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

80. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

81. Відповідно до пункту 2 частин першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

82. Згідно з частиною четвертою статті 310 ГПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

83. Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України колегія суддів вважає, що доводи, викладені в касаційній скарзі, отримали часткове підтвердження під час касаційного провадження. Порушення норм процесуального права допустив суд апеляційної інстанцій, в зв`язку з чим касаційну скаргу ТОВ "ВАП" необхідно задовольнити частково, оскаржувану постанову скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

84. Під час нового розгляду справи суду апеляційної інстанції необхідно врахувати викладене, перевірити зазначені в цій постанові доводи та докази, дати їм належну правову оцінку і залежно від встановленого вирішити спір відповідно до закону.

Розподіл судових витрат

85. Враховуючи, що в цьому випадку справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, розподіл судових витрат Верховним Судом не здійснюється.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Всеукраїнська агенція приватизації" задовольнити частково.

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 10 березня 2026 року у справі № 903/124/25 скасувати.

3. Справу № 903/124/25 передати на новий розгляд до Північно-західного апеляційного господарського суду.

4. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Л. Власов

Судді Т. М. Малашенкова

О. В. Случ
З окремою думкою