Справа № 337/1374/25
Номер провадження 2/337/921/2026
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2026 року	м. Запоріжжя	

Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі: головуючої судді Гнатик Г.В., за участю секретаря Сьомченко А.А., представником відповідача – адвоката Тальчук П.І. (по відеоконференцзв`язку), розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
ВСТАНОВИВ:
18 березня 2025 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернувся до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути із відповідачки на його користь суму заборгованості в розмірі 73337,50 грн. та судові витрати. 
Позов обґрунтовано тим, що 21.01.2024 року між ТОВ «Слон кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 1397501, за умовами якого відповідачці було надано кредит у розмірі 6100,00 грн. строком на 360 днів. 
Відповідачка кошти вчасно не повернула, в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 46817,50 грн., яка складається з наступного: 6100,00 грн. – заборгованість за основною сумою боргу; 40717,50 грн. – заборгованість за відсотками.
14.10.2024 між ТОВ «Слон кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №14102024, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідачки.
06.01.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №2543294, відповідно до умов якого відповідачці було надано позику у розмірі 6000,00 грн строком на 30 днів.
Відповідачка кошти вчасно не повернула, в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 26520,00 грн., яка складається з наступного: 6000,00 грн. – заборгованість за основною сумою боргу; 20520,00 грн. – заборгованість за відсотками.
14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідачки.
Заборгованість за договорами відповідачкою не погашена, проценти за користування кредитними коштами не сплачені, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду. 
Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22.04.2025 року (цивільна справі ЄУН 337/1374/25, 2/337/1087/2025) позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено у повному обсязі та стягнуто заборгованість в розмірі 73337,50 грн, судовий збір у розмірі 3028,00 грн.
08.01.2026 року до Хортицького районного суду міста Запоріжжя надійшла заява відповідачки ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Тальчук П.І., про поновлення строку та перегляд вказаного заочного рішення.
Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09.01.2026 поновлено відповідачці ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22.04.2025 та прийнято заяву до судового розгляду.
29.01.2026 ухвалою суду заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22.04.2025 задоволено. Заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22.04.2025 скасоване, цивільну справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 
02.02.2026 представником відповідачки ОСОБА_1 адвокатом Тальчук П.І. було подано відзив на позовну заяву, в якому вона просила в задоволенні позовної заяви відмовити в повному обсязі.
Свою позицію обґрунтовувала наступним. 
По-перше, матеріали справи не містять доказів того, що саме позивач будь-яким способом застосував ідентифікатор електронного підпису. 
По-друге, позивачем до позовної заяви не долучено первинних бухгалтерських документів на підтвердження здійснення нарахувань по кредитним договорам №1397501 від 21.01.2024, №2543294 від 06.01.2024. 
По-третє, в супереч ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» первісний кредитор здійснював нарахування відсотків за кредитними договорами за стандартною процентною ставкою вище 1% від суми кредиту за кожен день кредитування. 
По-четверте, позивачем не доведено належними доказами відступлення права вимоги за договорами №1397501 від 21.01.2024, №2543294 від 06.01.2024. 
06.02.2026 представником позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» через систему «Електронний суд» було подано письмові пояснення у справі, в яких представник позивача не погодився із доводами, викладеними у відзиві, надав докази укладання договорів факторингу №14102024 від 14.10.2024 та № 14/06/21 від 14.06.2021, також зазначив, що відповідно до Додаткової угоди №7 від 13.06.2022 до договору факторингу, сторони домовились, що даний договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання та скріплення печатками протягом 12 місяців, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань та автоматично пролонгується на кожний наступний рік. Також було подане клопотання про витребування доказів.
12.02.2026 представником відповідачки, адвокатом Тальчук П.І. через систему «Електронний суд» було подано письмові пояснення у справі, в яких вона наполягала на доводах, зазначених у відзиві на позовну заяву та заперечувала проти задоволення клопотання про витребування доказів.
Представник позивача в судове засідання не прибув, в позовній заяві просив проводити розгляд справи у його відсутності, просив позов задовольнити. 
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не прибула, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки не повідомила.
Представник відповідачки адвокат Тальчук П.І. приймала участь у засіданні в режимі відеоконференцзв`язку, підтримала доводи зазначені у відзиві на позов, в задоволенні позовної заяви просила відмовити в повному обсязі.
У судовому засіданні 20.04.2026 суд в протокольній формі суд відмовив у задоволенні клопотання про витребування доказів. 
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Приписами ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Судом встановлено, що 21.01.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон кредит» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний» № 1397501.
Згідно п. 1.1 укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІКС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт. Електронна ідентифікація споживача в ІКС Товариства здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, що є електронним підписом споживача та направлений Товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний споживачем при вході/протягом періоду обслуговування в Товаристві. При цьому споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і сплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до веб-сайту/ІКС Товариства.
Пунктом 1.3 договору встановлено, що сума кредиту складає 6100,00 грн. 
Відповідно до п. 1.4 договору строк кредиту складає 360 днів.
Згідно п. 1.5 договору процентна ставка фіксована та становить 2,50% в день та застосовується у межах строку кредиту вказаного в п. 1.4 цього договору.
Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладання договору складає: за стандартною процентною ставкою за весь строк користування кредитом – 90465,53% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладання договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 61000,00 грн.
За умовами п. 2.1 договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 .
Відповідно до п. 3.1 нарахування процентів за договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».
У розділі 10 договору «Реквізити та підписи сторін» у графі «Споживач» містяться персональні дані ОСОБА_1 , зокрема: РНОКПП, паспортні дані, зареєстроване місце проживання, мобільний номер телефону, електронна пошта, а також підпис ОСОБА_1 електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором «Е086» 21.01.2024 о 13:31:59 год. 
Того ж дня, був підписаний паспорт споживчого кредиту за допомогою одноразового ідентифікатора з боку відповідача «К080» о 13:31:37 год.
У пункті 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною 6 статті 11 Закону України «Про електрону комерцію». Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його слід електронним підписом.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 року дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами».
Подібна правова позиція міститься і у постанові Верховного Суду у справі № 127/33824/19 від 07.10.2020 року проте у цій справі мова йшла про відсутність відображення електронного підпису на договорі та відсутність доказів отримання такого підпису позичальником: «Без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, цей правочин, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
В силу частини 1 статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У частині 1 статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18), від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20 (провадження № 61-6379св21).
Договір про надання споживчого кредиту, Додаток № 1 до нього, в якому визначено графік платежів, сума кредиту та сума нарахованих процентів, підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором «Е086» 21 січня 2024 року о 13:31:59 ОСОБА_1 , що підтверджується копією вказаного договору з додатком.
Відповідачці була надана інформація щодо умов кредитування до укладення договору, що підтверджується паспортом споживчого кредиту, який підписала відповідачка електронним підписом одноразовим ідентифікатором «К080» 21.01.2024 о 13:31:37, що підтверджується копією вказаного документу.
Без здійснення вказаних дій відповідачкою кредитний договір не був би укладений сторонами, а тому суд дійшов до висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідачки.
У даному випадку правовідносини між сторонами справи виникли на підставі укладеного в електронній формі кредитного договору з використанням визначених сторонами ідентифікаторів особи, яка отримує кредитні кошти, що належним чином відповідає вимогам профільного законодавства, зокрема, ст.ст.11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», таким чином заперечення представника відповідачки щодо не укладання договору про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний» №1397501 від 21.01.2024 спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
На виконання умов кредитного договору, 21.01.2024 Первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» на платіжну картку № НОМЕР_1 . 
Так, згідно листа №20241105-229 від 05.11.2024 було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «Слон кредит»: 21.01.2024 13:33:13 на суму 6100,00 грн.
Номер транзакції в системі ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» - df7c1d9a-4ca8-4eb0-b39c-0bbc591fca40. Номер транзакції в системі ТОВ «Слон кредит» - 13975011705836789. Session ID – 022811420095. Сайт торгівця – https://sloncredit.ua Код авторизації – 939292. Банк-еквайр – АТ «ПУМБ». Призначення платежу: зарахування на картку, маска картки НОМЕР_1 .
Відомостей про добровільне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту № 1397501 від 21.01.2024 матеріали справи не містять.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості судом встановлено, що проценти за користування кредитом в розмірі 2,5% в день нараховувались позивачем до 16.12.2025, тобто в межах строку користування кредитом, передбаченого пунктом 1.4 договору.
Проте, відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Вказана норма була введена в дію на підставі Закону України від 22.11.2023 № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023 (далі - Закон № 3498-ХІ).
Пунктом 17 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1734-VIII передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
У той же час перехідні положення закону застосовуються у разі, якщо необхідно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3498-ХІ встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Судом встановлено, що кредитний договір укладений 21.01.2024, тобто після внесення змін до частини п`ятої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно, денна процентна ставка у відповідності до чинного законодавства не може перевищувати 1%.
Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частина третя статті 6 ЦК України).
Отже, в силу приписів частини другої статті 215 ЦК України, пункт 1.5.1 договору, в якому встановлена денна стандартна процентна ставка у розмірі 2,5%, є нікчемними, оскільки процентна ставка перевищує максимальний розмір (1 %), передбачений частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування».
Отже, суд приймає до уваги доводи представника відповідачки щодо необґрунтованості нарахування відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% на день та вважає за необхідне здійснити перерахунок заборгованості за період із 21.01.2024 по 16.12.2025 (у межах строку кредитування — 360 днів). Враховуючи, що заборгованість за тілом кредиту становить 6 100,00 грн, розмір денної процентної ставки, який мала сплачувати відповідачка (1%), складає 61,00 грн. Таким чином, станом на 16.12.2025 заборгованість за відсотками становить 21 960,00 грн (61,00 грн х 360 днів).
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
14.10.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14102024, за яким фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною платою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.
Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 14102024 від 14.10.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до боржників, у тому числі до відповідачки ОСОБА_1 за договором № 1397501 від 21.01.2024 в сумі 46817,50 грн., з яких: 6100,00 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 40717,50 грн. – заборгованість по процентам.
Факт переходу права вимоги до позивача також підтверджується платіжною інструкцією № 487 від 18.10.2024.
Таким чином, суд вважає підтвердженим перехід права вимоги до ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №1397501 від 21.01.2024.
Щодо стягнення заборгованості за договором позики №2543294 від 06.01.2024 суд зазначає наступне.
Згідно матеріалів справи 06.01.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №2543294, відповідно до умов якого відповідачці було надано позику у розмірі 6000,00 грн строком на 30 днів.
14.06.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено договір факторингу № 14/06/21.
У позовній заяві зазначено, що відповідно до реєстру боржників № 24 від 16.05.2024 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 26520,00 грн., з яких: 6000,00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 20520,00 грн. – сума заборгованості за відсотками; 0,00 – сума заборгованості за пенею.
Таким чином, звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує на те, що він отримав право вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_1 , уклавши договір факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів».
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Приписами статті 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як видно зі змісту п. 1.1 договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту.
Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Отже, ТОВ «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» за договором факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 не могло відчужити право вимоги за майбутнім кредитним договором, укладеним з відповідачем 06.01.2024, тобто за договором, який станом на 14.06.2021 ще не був укладений.
Суд не приймає до уваги доводи позивача щодо пролонгації договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 з огляду на наступне. 
В матеріалах справи наявна не повна копія договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, а саме сторінки, які містять преамбулу договору, пункти з 1.1 по 4.2 та пункти з 9.7 по 10.
Також матеріали справи містять додаткову угоду № 2 від 28.0.2021 до договору факторингу №14\06\21 від 14.06.2021 та додаткову угоду № 24 від 16.05.2024 до договору факторингу №14\06\21 від 14.06.2021, проте вони не стосуються пролонгації договору.
В своїх поясненнях від 06.02.2026 представник позивача зазначив, що відповідно до Додаткової угоди №7 від 13.06.2022 до договору факторингу, сторони домовились, викласти п. 9.1 договору в наступній редакції: «Даний договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін. Договір дійсний протягом 12 місяців з дня набрання чинності, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. У випадку, якщо жодна із сторін не направить письмове повідомлення про розірвання договору за один місяць до строку закінчення дії договору, даний договір автоматично пролонгується на кожний наступний рік». Пунктом 2 додаткової угоди передбачено, що ця додаткова угода до договору вступає в дію з дати її підписання сторонами і є невід`ємною частиною договору. Тобто договір факторингу був діючий на момент відступлення права вимоги до відповідача та є діючим на даний момент, а тому перехід прав вимоги за кредитним договором відбувся відповідно до діючого договору факторингу, є правомірним і відповідає чинному законодавству.
Проте слід зазначити, що в матеріалах справи відсутня додаткова угода №7 від 13.06.2022 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, а в наданих частинах договору факторингу відсутній п. 9.1 щодо строку дії цього договору. Таким чином, суд не може перевірити обставини, на які посилається представник позивача, як на підставу переходу права вимоги.
Згідно з приписами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
За вказаних обставин суд доходить висновку, що позивачем у цій частині позовних вимог не доведено факт порушення його права у вказаних правовідносинах, оскільки позивачем не доведений належними, допустимими та достовірними доказами факт відступлення йому права грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за спірним договором позики первісним кредитором.
У зв`язку з наведеним у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 3028,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 101720 від 21.02.2025. Таким чином з відповідачки на користь позивача, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, підлягає стягненню судовий збір у розмірі (3028,00 грн. х 28060,00 грн.) / 73337,50 грн. = 1158,56 грн.
Керуючись ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 247, 263-265 ЦПК України, –
УХВАЛИВ:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ЄДРПОУ 35625014, адреса: 01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, буд. 30) заборгованість за кредитним договором № 1397501 від 21.01.2024 року у розмірі 28060,00 (двадцять вісім тисяч шістдесят) грн., 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ЄДРПОУ 35625014, адреса: 01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, буд. 30) судові витрати у сумі 1158,56 грн. (тисяча сто п`ятдесят вісім грн., 56 коп.).
В іншій частині позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Суддя          Г.В. Гнатик